П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/13603/20	

 	                     Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.                      рішення суду першої інстанції прийнято у м. Одеса                      08 квітня 2021 року 	

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача:                                                  Яковлєва О.В.,
суддів                                                                      Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,
при секретарі                                                            Ісмієвій А.І.

за участі:
представника апелянта                                        Жукова Т.О.,                                        
представника позивача                                        Петрова А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2021 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖИЛСТРОЙСЕРВИС-2» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЖИЛСТРОЙСЕРВИС-2» звернулось до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29 жовтня 2020 року № 0054750402 № 0054740402.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2021 року задоволено позовні вимоги.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог не відповідає встановленим обставинам справи, так як за наслідком проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача податковим органом обґрунтовано встановлено допущенні позивачем порушення вимог податкового законодавства у перевіряємому періоді.
В даному випадку, податковий орган вважає, що товариством у перевіряємому періоді безпідставно включено до розрахунку суми бюджетного відшкодування вартість сплаченого ПДВ постачальникам товарів та послуг, які не оплачено товариством, суми сплачених передплат за господарські операції, які ще не завершено, а також вартість послуг контрагенту «Компанія «Спецгруп» за надання послуг з виготовлення МАФу, який згодом безоплатно передано у власність комунальній установі.

Також, податковий орган вважає, що товариством у перевіряємому періоді безпідставно включено до складу податкового кредиту податкові накладні, які зареєстровано із пропуском встановлених строків.
Крім того, податковий орган вважає, що у разі реалізації товариством збудованих апартаментів у якості житлової нерухомості у нього виникнуть додаткові податкові зобов`язання.
В свою чергу, товариством подано відзив на отриману апеляційну скаргу у яких зазначено, що судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог, так як ним не порушено вимоги податкового законодавства у межах спірних правовідносин. 

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Жилстройсервіс-2» подано податкову декларацію з ПДВ за липень 2020 року (№ 9205071730), у якій визначено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку у розмірі 1  877  079,00 грн. (за період з листопада 2020 року по червень 2020 року).
Відповідно до наказу Головного управління ДПС в Одеській області від 18 вересня 2020 року № 4482 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Жилстройсервіс-2» з питання законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість за липень 2020 року, за результатами якої складено акт від 06 жовтня 2020 року № 56/15-32-04-02/34319566.
При цьому, в акті перевірки зроблені висновки, що ТОВ «Жилстройсервіс-2»  не має права на отримання бюджетного відшкодування заявленого на рахунок платника у банку, у розмірі 1  615  290,00 грн., а також про те, що ТОВ «Жилстройсервіс-2» завищено розрахунок суми бюджетного відшкодування заявленого на рахунок платника у банку (відображеного у рядку 20.2.1 декларації з ПДВ за липень 2020 року) у розмірі 2   614  173,00 грн.
За наслідком проведення перевірки, податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 29 жовтня 2020 року № 0054740402 про завищення бюджетного відшкодування на суму 2  614  173,00 грн. та застосування штрафних санкцій, у сумі 1  307  087,00 грн., а також податкове повідомлення-рішення від 29 жовтня 2020 року № 0054750402 про відмову у бюджетному відшкодуванні на суму 16   152   906,00 грн. 
Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, товариство звернулось до суду з даним адміністративним позовом.
За наслідком встановлених обставин справи судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як податковим органом не доведено правомірності оскаржуваних рішень, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Згідно пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 ПК України, підставою проведення перевірки є подання платником податків декларації, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень. Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.
При цьому, згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ч. 3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ч. 5 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності податкових повідомлень-рішень від 29 жовтня 2020 року № 0054750402 № 0054740402 (в оскаржених товариством частинах), які прийнято на підставі висновків акту про результати документальної позапланової виїзної перевірки № 566/15-32-04-02/31319566 від 06 жовтня 2020 року.
В свою чергу, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2021 року задоволено позовні вимоги та скасовано оскаржувані податкові повідомлення-рішення (в оскаржених товариством частинах).
Між тим, як зазначено вище, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В даному випадку, одним з доводів апеляційної скарги податкового органу є те, що товариством у перевіряємому періоді безпідставно включено до складу розрахунку сум бюджетного відшкодування, 8  150,04 грн. ПДВ, по яким проведено розрахунки коригування.
Проте, як зазначено в позовній заяві та в рішенні суду першої інстанції, товариством визнано вказане порушення, а тому товариством лише частково оскаржено спірні податкові повідомлення-рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів критично відноситься до зазначеного доводу апеляційної скарги податкового органу та не вбачає правових підстав для перевірки зазначеного порушення.

Іншим доводом поданої податковим органом апеляційної скарги зазначено те, що товариством безпідставно включено до розрахунку суми відшкодування суми ПДВ, які зменшені актом перевірки від 09 вересня 2020 року № 516/15-32-03-09/ НОМЕР_1 . 
Між тим, згідно ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
В даному випадку, товариством оскаржено податкові повідомлення-рішення, що прийняті на підставі зазначеного акту перевірки.
Так, рішенням Одеського окружного адміністративного суду  від 19 січня 2021 року, у справі № 420/10758/20, яке набрало законну силу станом на 08 квітня 2021 року, задоволено позов ТОВ «Жилстройсервіс-2» до ГУ ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0021490503 від 02 жовтня 2020 року. 
В свою чергу, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2021 року залишено без змін рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2021 року.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність порушень позивачем вимог податкового законодавства у цій частині.

З іншого боку, колегія суддів зазначає, що податковим органом у своїй апеляційній скарзі викладено лише загальний опис вказаного порушення, перенесений з акту проведеної перевірки, а також жодним чином не спростовується зазначений висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у цій частині.

Крім того, податковим органом зазначається, що у перевіряємому періоді ТОВ «Компанія «Спецгруп» поставлено позивачу послуги з виготовлення МАФ 9малої архітектурної форми), зі сплатою ПДВ у сумі 13  333,34 грн.
В свою чергу, отриманий МАФ в подальшому позивачем безоплатно передано у власність КУ «МУНІЦИПАЛЬНА ВАРТА» згідно з договору дарування, а тому до бюджетного відшкодування безпідставно включено суми ПДВ по основним фондам, реалізованим (безоплатно переданих) на митній території України, по яким нараховано податкові зобов`язання.
Між тим. відповідно до п. 200.1. ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (підпункт 198.6 статті 198 ПК України).
В даному випадку, матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «Компанія «Спецгруп» виписано та зареєстровано відповідні податкові накладні, а отже у позивача виникло право на включення до податкового кредиту вказаної суми ПДВ.
В свою чергу, безоплатна передача МАФ у власність КУ «Муніципальна варта» є іншою господарською операцією, яка не впливає на право на включення до податкового кредиту вказаної суми ПДВ за попередньою операцією.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що контролюючим органом помилково, без належних підстав виключено  суму 13  333, 34 грн. з бюджетного відшкодуванню ПДВ по контрагенту ТОВ «Компанія «Спецгруп».
З іншого боку, колегія суддів зазначає, що податковим органом у своїй апеляційній скарзі викладено лише загальний опис вказаного порушення, перенесений з акту проведеної перевірки, а також жодним чином не спростовується зазначений висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у цій частині.

Також, податковим органом зазначається, що у перевіряємому періоді товариством безпідставно включено до складу податкового кредиту за листопад 2019 року суми ПДВ, зазначені в податкових накладних, виписаних у жовтні 2019 року, що зареєстровано контрагентом ТОВ «МІСТДОРБУД СЕРВІС» з порушенням терміну у Єдиному реєстрі податкових накладних.
В даному випадку, як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами у справі, виписані у жовтні 2019 року податкові накладні зареєстровано 09 грудня 2019 року, тобто з пропуском встановленого кодексом строку.
Між тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами – постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.
Так, порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту/витрат.
В свою чергу, враховуючи факт реєстрації зазначених накладних, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у цій частині.
З іншого боку, колегія суддів зазначає, що податковим органом у своїй апеляційній скарзі викладено лише загальний опис вказаного порушення, перенесений з акту проведеної перевірки, а також жодним чином не спростовується зазначений висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у цій частині.

Крім того, податковим органом зазначається, що у перевіряємому періоді позивач не має права на отримання бюджетного відшкодування сум ПДВ по операціям, по яким не проведено оплату товарів (послуг), а саме по контрагентам: ТОВ «СНАБ-РЕЗЕРВ ГРУПП», ТОВ «ЦЕНТР СЧАСНИХ ОХОРОННИХ ТЕХНОЛОГИЙ ІНЖЕНЕРНИХ СПОРУД», ТОВ «КОНЦЕРН «КСІМЕКС», ТОВ «ОДЕЛЕКО», ПП «ОВОЧЕВА БАЗА 5», ТОВ «ХАЙ-РЕЙЗ КОНСТРАКШНЗ ХОЛДИНГ», ТОВ «МІЖНАРОДНА ГРУПА КОМПАНІЙ ВІРАМАКС», ТОВ «БІЛДІНГ КОНСТРАКШН КОМПАНІ», ТОВ «МІСДОРБУ СЕРВІС», ПП «ЕЛІТ-ЕЛЕКТРО ПЛЮС», ТОВ «АЛМІ-СТРОЙ», ТОВ «РЕНТАКРАН БУД», ПП «КБ ТЕПЛОЕНЕРГО», ТОВ «АЛЬТЕРІАС».
Між тим, відповідно до п. 187.1 ст. 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
В даному випадку, як встановлено судом першої інстанції та вбачається із зібраних матеріалів у справі, у яких зібрано договори з вказаними контрагентами та відповідні докази оплати товарів (послуг) - платіжні доручення.
З іншого боку, колегія суддів зазначає, що податковим органом у своїй апеляційній скарзі викладено лише загальний опис вказаного порушення, перенесений з акту проведеної перевірки, а також жодним чином не спростовується зазначений висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у цій частині.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у цій частині, так як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності своїх рішень.

Також, податковим органом зазначається, що у перевіряємому періоді товариством безпідставно включено суми ПДВ з передплат постачальникам товарів (послуг) по операціям, по яким фактична поставка товарів (послуг) не здійснена, а саме по контрагентам: ТОВ «ЕКЛІПС АЛЮМІНІУМ», ТОВ «БУДІВЕЛЬНО-ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ «ПМК-СТРОЙ», ТОВ «АЛМІ-СТРОЙ», ТОВ «НАУКОВО-ВИРОБНИЧИЙ ЦЕНТР «СПЕЦАВТОМАТИКА», ПП «СКАЙ КЕПИТАЛ ГРУП», ТОВ «ХАЙ-РЕЙЗ КОНСТРАКШНЗ ХОЛДИНГ», ТОВ «МЕТАЛЛІД», ПП «АГРОТЕХМОНТАЖ –Д», ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія», ТОВ «ВОТЕР СТРІМ», ТОВ «БУДІВЕЛЬНО-ПРОЕКТНА КОМПАНІЯ «АРХІТЕКТОР», ТОВ «ЮГСТРОЙ МОНТАЖ», АТ «ОДЕСАОБЛЕНЕРГО», ТОВ «КОНЦЕРН «КСІМЕКС», ПП «ТЕПЛОЕНЕРГОКОМПЛЕКТ», ТОВ «ОДЕЛЕКО», ТОВ «ППВ 18», ТОВ «Д.І.ЛАЙТ», ПП «КБ «ТЕПЛОЕНЕРГО», ТОВ «ЛІ КОН Д», ТОВ «ГІДРОЕНЕРГОМОНТАЖ», ТОВ «Торгівельний дім ПРІС», ТОВ «ЛІНЕЙТ», ПП «ЕЛІТ-ЕЛЕКТРО ПЛЮС», ТОВ «ТС ІНЖИНІРИНГ», ТОВ «МІСДОРБУД СЕРВІС», ТОВ «Гранд Статус Груп».
Між тим, відповідно до п. 198.2. ст. 198 Податкового кодексу України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
В даному випадку, товариством не заперечується, що за вказаними господарськими операціями здійснена передоплата.
Тому, судом першої інстанції зроблено висновок, що за першою подією – датою списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг у товариства виникло право на податковий кредит.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у цій частині, так як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності своїх рішень.
З іншого боку, колегія суддів зазначає, що податковим органом у своїй апеляційній скарзі викладено лише загальний опис вказаного порушення, перенесений з акту проведеної перевірки, а також жодним чином не спростовується зазначений висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у цій частині.

Крім того, податковим органом зазначається, що в ході перевірки встановлено, що відповідно до сертифікату № 163183451641 від 11 грудня 2018 року виданого ДАБІ України, засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 . 
При цьому, податковий орган вважає, що реєстрація приміщень апартаментів з подальшою перереєстрацією з нежитлової нерухомості в житлову в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно буде першим постачанням житла (житлової нерухомості).
В свою чергу, як встановлено судом першої інстанції всі нежитлові об`єкти нерухомості перебувають на балансі ТОВ «Жилстройсервіс-2» в якості «основних засобів», що підтверджено Балансом підприємства, право власності на вказані об`єкти належним чином зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Внаслідок чого, судом першої інстанції зроблено висновок про безпідставність висновків податкового органу у цій частині, так як викладене припущення про можливе переведення збудованих товариством апартаментів з нежитлової нерухомості у житлову у майбутньому, не є достатньою підставою для нарахування спірних податкових зобов`язань.
З іншого боку, колегія суддів зазначає, що податковим органом у своїй апеляційній скарзі викладено лише загальний опис вказаного порушення, перенесений з акту проведеної перевірки, а також жодним чином не спростовується зазначений висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у цій частині.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.
При цьому, судом першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області – залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2021 року – без змін.
Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління ДПС в Одеській області.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складання повного судового рішення, відповідно до вимог ст. 243 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 21 липня 2021 року.

Головуючий суддя 	 	Яковлєв О.В.	
Судді	    	Градовський Ю.М.   Крусян А.В.