ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

27 вересня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/2689/18
Головуючий у першій інстанції - Карапута Л. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1061/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
                                   головуючого-судді: Онищенко О.І.
                                   суддів: Скрипки А.А., Харечко Л.К.       
                                    секретар: Позняк О.М.    
Позивач: ОСОБА_1 
Відповідач: ОСОБА_2 
Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу (суддя Карапута Л.В.), постановлену о 14 год. 05 хв. у м.Чернігів, повний текст ухвали складено 01 червня 2021 року,  
     
                                  В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про розірвання укладеного між ним та ОСОБА_2 шлюбу, зареєстрованого у Міщанському відділі ЗАГСу м.Москви, актовий запис №1385. Позов мотивовано тим, що 19 серпня 2000 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_2 . Від шлюбу мають двох неповнолітніх дочок - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 . Обидві доньки народилися в Ірландії. ОСОБА_1 вказував, що ОСОБА_2 є громадянкою Росії, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але більшість часу проживає в Ірландії. Через необхідність проживати у різних країнах (дружина - в Росії, Ірландії, позивач - то в Україні, то в Ірландії) сторони з літа 2014 року фактично припинили шлюбні відносини та живуть окремо, спільне життя не склалося, між ними остаточно втрачені почуття поваги та взаємопорозуміння внаслідок різних поглядів на спільне подружнє життя та виховання дітей, у зв`язку з чим позивач і просив розірвати шлюб.
Заочним рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 13 червня 2019 року позовні вимоги задоволено; розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що зареєстрований 19.08.2000 року Мещанським відділом РАЦС м.Москва, актовий запис №1385.
За заявою ОСОБА_2 ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 29 жовтня 2020 року скасовано заочне рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 13 червня 2019 року.
Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 01 червня 2021 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Ухвалу суду мотивовано тим, що в суді округу м.Корк (Ірландія) на розгляді перебуває справа №М72/2019 «Світлани Храмцової проти ОСОБА_5 в розумінні закону про сім`ю (розлучення)» з 04.02.2019 року та на вказану дату не було постановлене судове рішення про розірвання шлюбу між сторонами, а позивачем не повідомлено про наявність громадянства Ірландії у сторін даного спору при подачі позову до суду. Суд прийшов до висновку, що дана справа не підсудна судам України, вирішувати спір має компетентний суд Ірландії.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказану ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апеляційна скарга мотивована тим, що на час звернення з позовом та станом на сьогоднішній день ОСОБА_1 був та є громадянином України, зареєстрований та проживає на території України за адресою: АДРЕСА_2 та мав право звернення до Українського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів; у зв`язку із поважними обставинами, які визнані судом, - необхідністю надавати допомогу та здійснювати постійний догляд за хворими непрацездатними батьками, керуючись вимогами ч.2 ст.28 ЦПК України, позивач мав право на звернення з позовом про розірвання шлюбу саме за місцем проживання позивача. За доводами ОСОБА_1 , його позовні вимоги ґрунтуються на підставі вимог чинного законодавства України, а саме: ст.ст.56, 104, 105, 110, 112 СК України. Позивач вважає закриття провадження у цій справі істотним порушенням норм матеріального права. Також ОСОБА_1 вказує, що посилання суду на наявність на розгляді суду округу м.Корк (Ірландія) справи про розлучення є порушенням прав позивача, оскільки він ще 13 квітня 2018 року в установленому законом порядку звернувся до Деснянського районного суду м.Чернігова.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки ОСОБА_2 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити в силі. Посилається, що на момент звернення до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу ОСОБА_1 мав громадянство Ірландії, що підтверджується його паспортом, отже вказана справа вважається справою з іноземним елементом. За доводами представника відповідачки, позивач на момент подання позову достеменно знав, що в суді м.Корк (Ірландія) розглядається цивільна справа, предметом якої є розірвання шлюбу між ним та його дружиною ОСОБА_2 .  
У відповіді на відзив ОСОБА_1 просить відзив на апеляційну скаргу представника відповідача вважати необґрунтованим та не брати до уваги викладені у відзиві доводи, а ухвалу суду першої інстанції скасувати. Позивач посилається, що визначати підсудність відповідно до вказівок ч.1 ст.29 ЦПК України не було необхідності, оскільки ОСОБА_1 з 2003 року мав постійне місце проживання в Україні, а також станом на момент звернення до суду з позовом і станом на сьогоднішній день є громадянином України. За доводами позивача, оскільки ОСОБА_2 є громадянкою РФ, не проживає на території іншої Договірної Сторони (іншій ніж Україна), то й розглядатися позов про розірвання шлюбу повинен на території, де проживає ОСОБА_1 , тобто в Україні. Також ОСОБА_1 вказує, що сторона відповідача не надала суду доказів наявності Указу Президента України про припинення громадянства України позивача, отже вважати його не громадянином України та обмежувати його в правах, в тому числі і в праві звернення до суду ніхто, в тому числі суд, не має права.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції не відповідає.
По справі встановлено, що 19 серпня 2000 року між громадянином України ОСОБА_1 та громадянкою Росії ОСОБА_2 було укладено шлюб у Міщанському відділі РАЦС м.Москви (а.с.8 т.1).
Сторони мають доньок - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які народилися в Університетському пологовому будинку м.Корк (Ірландія) (а.с.9-12 т.1).
19 вересня 2007 року ОСОБА_1 отримав сертифікат про натуралізацію, згідно з яким він із вказаної дати є громадянином Ірландії (а.с.173-174 т.1), а 05 вересня 2008 року отримав паспорт громадянина Ірландії серії НОМЕР_1 (а.с.160 т.1). 
Сторони не заперечують, що ОСОБА_2 також отримала громадянство Ірландії.
Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно зі статтею 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.
Вирішуючи питання про підсудність справ з іноземним елементом, суди України відповідно до вимог статей 2, 497 ЦПК України повинні керуватися нормами Закону України «Про міжнародне приватне право» та нормами відповідних міжнародних договорів.
Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (пункт 3 частини першої статті 1, статті 75-77 Закону).
У пункті 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» зазначено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.
Оскільки відповідачка ОСОБА_2 не перебуває у громадянстві України і є громадянкою іншої держави, дана цивільна справа є справою з іноземним елементом.
Положеннями статей 60, 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.
Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.
Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є - ч.1 ст.16 Закону України «Про  міжнародне приватне право».
Частиною першою статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.
При цьому суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що передбачено частиною другою статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право», а також пунктом 3 частини першої статті 186 ЦПК України (принцип lis alibi pendens).
Підстави визначення підсудності справ судам України встановлено статтею 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», зокрема згідно з пунктом 12 частини 1 суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.
Ухвалюючи судове рішення про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що в суді округу м.Корк (Ірландія) на розгляді перебуває справа №М72/2019 «Світлани Храмцової проти Максима Прибитько в розумінні закону про сім`ю (розлучення)» з 04.02.2019 року та на вказану дату не було постановлене судове рішення про розірвання шлюбу між сторонами, а позивачем не повідомлено про наявність громадянства Ірландії у сторін даного спору при подачі позову до суду.
Проте, судом першої інстанції не враховано дату пред`явлення позову відповідачкою.
Так, за матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м.Чернігова з позовом про розірвання шлюбу між ним і ОСОБА_2 27 березня 2018 року, що підтверджується поштовим конвертом на а.с 18 т.1.
Обгрунтовуючи підстави для подання позову саме до національного суду, позивач посилався на ч.2 ст.28 ЦПК України, відповідно до якої позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. ОСОБА_1 вказував, що здійснює догляд за хворими непрацездатними батьками, які не можуть забезпечувати себе та жити без сторонньої допомоги, оскільки фактично є не ходячими.
Після усунення недоліків позовної заяви, визнавши зазначені позивачем причини поважними, Деснянський районний суд м.Чернігова ухвалою від 23 квітня 2018 року відкрив провадження у справі.
Станом на вказану дату у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 позов про розірвання шлюбу з ОСОБА_1 до сімейного суду графства Корк (Ірландія) було подано пізніше - у 2019 році (а.с.241-243 т.1).
Тобто ОСОБА_1 першим реалізував своє право вибору підсудності, звернувшись 27 березня 2018 року до Деснянського районного суду м.Чернігова з позовом про розірвання шлюбу, на підставі чого було відкрите провадження у справі.
Враховуючи, що підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається саме на момент відкриття провадження у справі, а в ході розгляду справи встановлено, що аналогічний позов було подано до суду іншої держави вже після відкриття провадження у даній справі, висновок суду першої інстанції про непідсудність судам України даної справи з підстав наявності в суді округу м.Корк (Ірландія) справи №М72/2019 «Світлани Храмцової проти ОСОБА_5 в розумінні закону про сім`ю (розлучення)» з 04.02.2019 року та відсутності на вказану дату судового рішення про розірвання шлюбу між сторонами є необгрунтованим.
При цьому наявність у позивача громадянства Ірландії не впливає на його право на вирішення спору в судах України.
Так, згідно з матеріалами справи під час звернення до суду з позовом ОСОБА_1 надано копію його паспорту (а.с.14-15 т.1), відповідно до якого він є громадянином України. 
06 грудня 2019 року ОСОБА_1 отримав паспорт громадянина України у формі картки (а.с.203 т.1).
Відповідно до ст.1 Закону України «Про громадянство України» громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.
Одним із принципів законодавства України про громадянство є принцип єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України - п.1 ст.2 Закону України «Про громадянство України».
Відповідно до ст.17 Закону України «Про громадянство України» громадянство України припиняється: 1) внаслідок виходу з громадянства України; 2) внаслідок втрати громадянства України; 3) за підставами, передбаченими міжнародними договорами України.
Згідно із ст.20 Закону України «Про громадянство України» громадянин України, який подав заяву про вихід з громадянства України або щодо якого оформляється втрата громадянства, до видання указу Президента України про припинення громадянства України користується всіма правами і несе всі обов`язки громадянина України.
В матеріалах справи відсутні відомості про вихід з громадянства України, його втрату або інші підстави для припинення позивачем громадянства України.
Крім того, згідно з довідкою Управління адміністративних послуг ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 18 грудня 2003 року по день видачі довідки (18.12.2019) (а.с.206 т.1).
Таким чином, оскільки позивач є громадянином України, має зареєстроване місце проживання в Україні, отже його особистим законом є право України. Тобто в даному випадку підлягає застосуванню законодавство України, а судом першої інстанції закрито провадження у даній справі за відсутності правових підстав.
Доводи відзиву на апеляційну скаргу, що позивач на момент подання позовної заяви до Деснянського районного суду м.Чернігова достеменно знав, що в суді м.Корк (Ірландія) розглядається цивільна справа, предметом якої є розірвання шлюбу між ним та його дружиною ОСОБА_2 , спростовуються матеріалами справи, а саме записом №М 72/2019 сімейного суду графства Корк від 04 лютого 2019 року.
Крім того, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що ОСОБА_1 звертаючись з позовом до суду зазначав як місце реєстрації ОСОБА_2 так і місце її фактичного проживання.
Враховуючи викладене в сукупності, доводи апеляційної скарги є обгрунтованими, оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 379 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -   
                                                   
                                     П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 червня 2021 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 28 вересня 2021 року.

Головуючий:                                                             Судді: