ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України
06 липня 2021 року
м. Харків
справа №610/1540/20
провадження №22-ц/818/3326/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого Хорошевського О.М.
Суддів Бурлака І.В., Яцина В.Б.
за участю секретаря Пузікової Ю.С.
учасники справи:
позивач : ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката - Статівки Олександра Євгеновича на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 29 березня 2021 року, постановлену суддею Шаховою В.В.
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та поділ майна жінки та чоловіка, що проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі,-
В С Т А Н О В И В :
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності на Ѕ частину спільного сумісного майна набутого за час проживання однією сім`єю.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 10 листопада 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду.
26 березня 2021 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій з урахуванням уточнень вона просила: заборонити ОСОБА_2 , а також усім державним реєстраторам та суб`єктам державної реєстрації, в тому числі державним реєстраторам будь-яких відділів чи кправлінь юстиції, що вхадять до структури Міністерства юстиції України, нотаріусам як спеціальним суб`єктам, на яких покладаються функції державних реєстраторів та іншим органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження будь-яким способом нерухомого та рухомого майна, що є предметом спору та яке належить відповідачу ОСОБА_2 та зміни власника цього майна. 
Вказала, що ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 08.07.2020 року по вказаній справі частково задоволено заяву про забезпечення позову та накладено арешт на 1/2 частину вищевказаного нерухомого майна, зареєстрованого за відповідачем, яке є предметом позову та право власності на 1/2 частину якого просить визнати за собою.
25.03.2021 постановою Харківського апеляційного суду зазначена ухвала від 08.07.2020 року скасована, в задоволенні заяви ОСОБА_1 про накладення арешту на вищевказане майно відмовлено.
Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначила, що спірне майно було придбане під час її проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю як жінки та чоловіка без шлюбу та придбано за спільні кошти. 
Право власності на майно зареєстроване за ОСОБА_2 , який не визнає її права на 1/2 частину спільного майна, у зв`язку з чим вона звернулась до суду з позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу і про визнання за нею права власності на 1/2 частину спільного сумісного майна, набутого за час проживання з відповідачем.
Існує можливість відчуження зазначеного майна, що може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у справі за її позовом. 
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 29 березня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника Статівка О.Є. просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвали нову постанову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм процесуального права. Вказує, що на даний час існує реальний ризик відчуження спільно нажитого майна у період фактичного проживання сторін по справі без шлюбу, що призведе до порушення права власності позивача. Зазначає, що судом не було досліджено та перевірено обставини справи.
У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що крім обставин, викладених у заяві про забезпечення позову, інших доказів чи обґрунтування доводів про те, що виконання рішення у майбутньому може бути утруднене чи відповідач буде ухилятись від виконання такого рішення, заявником суду не надано. 
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно зі статтею 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.
Відповідно до п. 4, 5, 6Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Зокрема, заява про забезпечення позову повинна містити причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Тобто, законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.
При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.
Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову заявник посилався на те, що ОСОБА_2 може реалізувати рухоме та нерухоме майно яке за ним зареєстровано, однак яке є спільним майном придбаним під час спільного сумісного життя та ведення спільного господарства. Також позивач вказує, що у разі ж не забезпечення позову позивачка може втратити належну їй частину майна.
Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України та мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Вживаючи заходи забезпечення позову, суд повинен перевірити аргументованість заяви про забезпечення позову і застосовувати такі заходи у разі, коли є реальна небезпека, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду, в тому числі, якщо внаслідок цього заявнику може бути завдано шкоди.
Крім того, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові від 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).
Отже, постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції, оцінивши подані до суду докази у їх сукупності, та проаналізував можливість утруднення виконання майбутнього рішення суду у випадку задоволення вимог позивача, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що стороною позивача не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що виконання рішення у майбутньому може бути утруднене чи відповідач буде ухилятись від виконання такого рішення. 
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381,382,383,384 ЦПК України суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката - Статівки Олександра Євгеновича - залишити без задоволення.
Ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 29 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий -                                                О.М. Хорошевський

Судді-                                                        І.В. Бурлака

В.Б.Яцина
Повний текст постанови складено 07.07.2021 року