Ухвала
Іменем України 
02 серпня 2021 року
м. Київ
справа № 511/1163/17
провадження № 51-2810 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 , 
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув касаційну скаргу представника потерпілої – адвоката ОСОБА_4 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2020 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року щодо ОСОБА_5 .
Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2020 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Парканці Роздільнянського району Одеської області, жителя 
АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
засуджено за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання 
у виді позбавлення волі на строк 4 роки. 
На підставі статей 75, 104 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК. 
Заявлений ОСОБА_6 цивільний позов задоволено частково і стягнуто з ОСОБА_5 у відшкодування моральної шкоди в розмірі 
5 000 гривень. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Заявлений ОСОБА_7 цивільний позов задоволено частково 
і стягнути з ОСОБА_5 у відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 гривень. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.
Згідно з вироком, ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він 10, 11 квітня 
та в другій декаді квітня 2016 року, умисно, з корисливих мотивів, через паркан проникав на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_7 , після чого через розбите вікно проникав до будинку, звідки таємно викрадав речі: молоток, вартістю 70 гривень, 7 наборів гачків для риболовлі, вартістю 30 гривень кожний, 
7 поплавків саморобних, газову плиту марки "ENO" вартістю 5 000 гривень, 
5 алюмінієвих карнизів довжиною по 2 м, вартістю по 200 гривень за 1 карниз, 
та 2 алюмінієвих карнизи довжиною по 3 м, вартістю по 300 гривень за 1 карниз.
У касаційній скарзі представник потерпілих порушує питання про скасування постановле ОСОБА_5 люка М. В. судових рішень з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування Закону про кримінальну відповідальність, а також неповнотою судового розгляду 
та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. 
Обґрунтовуючи свої вимоги вказує, що зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми кримінального процесуального закону, оскільки 
не захистили права та законні інтереси потерпілих. Зокрема вважає, що відповідно 
до версії подій, зазначених п ОСОБА_7 ькою А. В., обвинувальний акт 
не відповідає фактичним обставинам справ ОСОБА_5 алюк М. В. учиняв крадіжки 
не самостійно, а групою осіб. До того ж, дати скоєння крадіжок та перелік викраденого майна не відповідають дійсності. Також вказує, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам, оскільки безпідставно відмовив у допиті свідків, покази яких, з точки зору потерпілих, могли встановити обставини, які мають значення для кримінального провадження щодо можливості зміни обвинувачення 
в суді. 
Разом із цим, представник потерпілих оскаржує судові рішення в частині цивільного позову. Зазначає, що суд необґрунтовано обмежився відшкодуванням матеріальної шкоди лише повернутим майном та 1 600 гривень, які були виплачен ОСОБА_5 юка М. В., тоді як загальна завдана шкода складає 106 722 гривні. Крім того вказує, що компенсація моральної шкоди потерпілим у сумі по 5 000 гривень кожному, є явно не співмірною з тією глибиною моральних страждань, які вине ОСОБА_8 Кучинських від злочину. Посилається на порушення  ст. 124 КПК, оскільки 
суд відмовив у відшкодуванні витрат на правову допомогу, яку здійсн 
ОСОБА_7 ська А. В., і яка була підтверджена копією договору, квитанцією про отримання грошових коштів, розрахунком та позовною заявою. Суд апеляційної інстанції, в свою чергу, не врахував зазначених порушень та не дав їм належної оцінки, залишаючи вирок суду без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. Загалом вважає судові рішення такими, що не відповідають вимогам ст. 370 КПК.
Заслухавши доповідь судді Верховного Суду, перевіривши матеріали провадження             та обговоривши доводи касаційної скарги представника потерпілих, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу 
про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
У касаційній скарзі представник потерпілих, не погоджуючись із судовими рішенн ОСОБА_5 люка М. В., посилається на неповноту судового розгляду 
та на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.  
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального 
та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того 
чи іншого доказу.
Таким чином, неповнота та однобічність судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, з огляду 
на наведені вимоги закону, не можуть бути предметом перегляду суду касаційної інстанції. 
Як видно з доданої до скарги копії вироку, на підтвердження своїх висновків щодо доведен ОСОБА_5 люка М. В. у таємному викраденні чужого майна, поєднаному з проникненням у житло, місцевий суд послався на безпосередньо досліджені ним показання свідків та письмові докази. 
Ними зокрема є: ОСОБА_5 люка М. В., який свою вину у вчиненому злочині визнав повністю; показання п ОСОБА_7 ької А. В.; показанням ОСОБА_9 ов ОСОБА_10 ов ОСОБА_11 ника А. С.; заявою потерпілої від 05 травня 
2016 року; протоколом добровільної видачі викрадених речей від 06 травня 
2016 року; протоколом огляду предметів від 06 травня 2016 року; довідками, виданими підприємством, що здійснює торгівлю, щодо вартості викраденого майна; постановою слідчого від 07 травня 2016 року про визнання речовими доказами; 
та іншим.
З вироку вбачається, що наведеним доказам місцевий суд дав оцінку відповідно 
до вимог ст. 94 КПК з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, 
а в сукупності – з точки зору достатності та взаємозв`язку. 
Апеляційна інстанція, як видно з ухвали, належним чином перевірила правильність встановлення місцевим судом фактичних обставин справи, надала вичерпні відповіді на доводи апеляційної скарги представника потерпілих (які за змістом аналогічні доводам його касаційної скарги), і обґрунтовано визнала їх безпідставними, належним чином мотивувавши в ухвалі свій висновок із цього приводу.
Апеляційним судом належним чином перевірені та визнані безпідставними доводи апеляційної скарги представника потерпілих про не притягнення до кримінальної відповідальності всіх осіб, спільно з якими, на йо ОСОБА_5 алюк М. В. вчиняв крадіжки.
Так, відповідно до приписів ст. 337 КПК, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Отже, як зазначив апеляційний суд у своїй ухвалі, суд не наділений правом вийти 
за межі, встановлені ст. 337 КПК, та збільшити обсяг обвинувачення, застосувати закон про кримінальну відповідальність за більш тяжкий злочин або іншим чином погіршити правове становище особи порівняно з її обвинуваченням, викладеним 
в обвинувальному акті. Позбавлений суд процесуальних повноважень і в будь-який спосіб поставити питання про необхідність відповідної зміни обвинувачення прокурором, висунення обвинувачення свідку тощо, у тому числі за ініціативою потерпілого або його представника, інакше він перебере на себе не властиву суду функцію обвинувачення, та не буде безстороннім. Таким чином, суд першої інстанції розглянув вказане кримінальне провадження в межах в ОСОБА_5 юку М. В. обвинувачення. З цих же підстав суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання представника потерпілого про виклик свідків, оскільки клопотання про допит зазначених свідків обґрунтовувалось саме метою збільшення обсягу обви ОСОБА_5 алюку М. В.
Що стосується доводів апеляційної скарги представника потерпілих щодо неправильного вирішення судом першої інстанції цивільного позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди, а також безпідставної відмови у стягненні судових витрат, то апеляційний суд, з огляду на ухвалу, визнав їх необґрунтованими.
Зокрема, апеляційний суд зазначив, що спричинена в результаті злочинів матеріальна шкода в сумі 6 880 гривень, тобто у розмірі відповідно до висунутого органом досудового розс ОСОБА_5 люку М. В. обвинувачення, відшкодована повністю.
Також, колегія суддів апеляційного суду, виходячи із принципів виваженості, розумності та справедливості, вважала позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000 гривень н ОСОБА_6 кого В. М. та в розмірі 150 000 гривень н ОСОБА_7 ької А. В., завеликими, а тому погодилась із висновками суду першої інстанції щодо їх розміру по 5 000 гривень кожному з потерпілих.
Крім того, як зазначено в ухвалі апеляційного суду, не підлягають задоволенню вимоги апеляційної скарги і в частині відмови у стягненні ОСОБА_7 ької А. В. 
на правову допомогу, оскільки будь-які документи, які б свідчили про реальну оплату потерпілою у встановленому порядку витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення 
з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки), суду надані не були.
Покарання за ОСОБА_5 люку М. В. призначено відповідно до вимог 
ст. 65 КК у межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК, 
яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини КК, із врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та усіх обставин справи.
Касаційна скарга представника не містить доводів про істотне порушення судами першої та апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону, 
які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення або призвели до порушення прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.
Вважати вирок та ухвалу апеляційного суду такими, що не відповідають вимогам 
ст. 370 КПК немає підстав.
Підсумовуючи наведене колегія суддів констатує, що з касаційної скарги представника потерпілих та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілої – ОСОБА_4 лова В. В. на вирок Малиновського районного суду 
м. Одеси від 04 грудня 2020 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 17 лютого 2021 ОСОБА_5 асильовича. 
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді: