Дата документу 10.08.2021 Справа № 320/1562/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №320/1562/19        Головуючий у 1 інстанції: Горбачова Ю.В.
Провадження № 22-ц/807/2464/21        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» серпня 2021 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Кримської О.М.,
       Кочеткової І.В.,
секретар:        Волчанова І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 червня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Новоіванівська сільська рада Генічеського району Херсонської області, про встановлення факту родинних відносин, 

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин, заінтересована особа: Новоіванівська сільська рада Генічеського району Херсонської області.
В обґрунтування вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з земельної частки (паю), розташованої на території с. Новоіванівка Генічеського району Херсонської області. 
Після відкриття спадщини вона звернулася до приватного нотаріуса Генічеського нотаріального округу Карпенко О.Г з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_3 . 
Нотаріусом було встановлено, що в наданих нею документах існують розбіжності, оскільки в свідоцтві про народження (відновленому) прізвище ім`я та по батькові її матері російською мовою зазначено як « ОСОБА_4 », в сертифікаті на право земельної частки (паю) прізвище ім`я та по батькові її матері зазначено як « ОСОБА_5 », в свідоцтві про смерть прізвище ім`я та по батькові її матері зазначено як « ОСОБА_3 », в свідоцтві про її народження заявниці, її дівоче прізвище ім`я та по батькові російською мовою зазначено як « ОСОБА_2 », в графі мати російською мовою зазначено « ОСОБА_4 ». 
На підставі зазначеного просила встановити факт того, що сертифікат на право земельної частки (паю) серія ХС № 0145911 від 07 липня 1997 року належить ОСОБА_3 та встановити факт, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Н-Петрівка, Генічеського району, Херсонської області.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 червня 2019 року заяву задоволено.
Встановлено факт, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ХС № 0145911 від 07 липня 1997 року, виданий на ім`я ОСОБА_3 , належить ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Встановлено факт, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Н-Петрівка, Генічеського району, Херсонської області.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на наявність спору про право, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, щодо різного написання прізвища спадкодавця, просила скасувати рішення суду та залишити заяву без розгляду, вирішити питання про судові витрати.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з доведеності вимог.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає з огляду на наступне.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За положеннями ч. 1ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч.7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб (частина друга статті 293 ЦПК України).

Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. 

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18).

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Згідно з ч. 4 ст. 235 ЦПК України якщо під час розгляду справу в порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Частиною четвертою статті 315 ЦПК України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.

За приписами ч.ч. 1, 2 статті 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

За ч. 4 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Отже, обов`язком суду при розгляді справи окремого провадження є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Як роз`яснено в п.п. 1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», розгляд в порядку окремого провадження справи про встановлення факту можливий, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про встановлення факту належності сертифікату на право земельної частки (паю) серія ХС № 0145911 від 07 липня 1997 року ОСОБА_3 та факту її родинних відносин з ОСОБА_3 як доньки та матері, посилаючись на необхідність встановлення таких фактів для оформлення спадщини.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №287 від 21 лютого 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 10).

При розгляді справи суд першої інстанції не з`ясував наявність інших заінтересованих осіб та не перевірив чи впливатиме встановлені факти на права та обов`язки цих осіб.

ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 30 квітня 1988 року, свідоцтвом про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , свідоцтвом про народження ОСОБА_9 (батько ОСОБА_1 ) серії НОМЕР_4 від 14 лютого 1968 року (а.с.77, 80).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №287 від 21 лютого 2012 року, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 (а.с. 75).

Батько ОСОБА_1 та син спадкодавця ОСОБА_3 - ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 (а.с.76).

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Генічеського районного суду Херсонської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , ОСОБА_2 про визнання права на земельну ділянку (пай) у порядку спадкування, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_8 , про визнання права на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування (а.с.83).

Аналіз встановлених судом обставин справи дає підстави для висновку, що в даному випадку виник спір про право на спадщину.

За змістом роз`яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Відповідно до ч. 6 ст. 294, ч. 4 ст. 315 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Зазначені вимоги процесуального права районний суд не врахував та помилково вирішив спір по суті.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є обґрунтованими та заслуговують на увагу суду.

Оскільки, допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанцій підлягає скасуванню із залишенням заяви без розгляду з підстав, передбачених ч. 6 ст. 294 ЦПК України з роз`ясненням ОСОБА_2 право на звернення до суду на загальних підставах - у порядку позовного провадження.

За приписами ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Встановлено, що ОСОБА_1 заявила в апеляційній скарзі щодо стягнення з ОСОБА_2 суми сплаченого нею судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 556,50 грн. та 19,80 грн. (а.с. 72, 96), всього 576,30 грн., які підлягають стягненню з ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 374, 377, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити.
Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 червня 2019 року у цій справі скасувати.
Заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа: Новоіванівська сільська рада Генічеського району Херсонської області, про встановлення факту родинних відносин - залишити без розгляду.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 576 (п`ятсот сімдесят шість) гривень 30 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 12 серпня 2021 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         О.М. Кримська 

       І.В. Кочеткова