П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

20 серпня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/1205/21	
Головуючий в 1 інстанції: Фульга А. П.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого   судді - Вербицької Н.В.,
                                            суддів – Джабурії О.В.,
                                                                          Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 травня 2021 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И Л А :

25 лютого 2021 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому позивач просить суд:
1.          Визнати протиправними дії відповідача та скасувати його рішення про перерахунок пенсії за вислугу років з 13.12.19 за рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від   06.11.19 по справі №400/1179/20 та з 01.10.20 №948010166497 від 04.11.2020 в частині зменшення відсотка   (процента) розміру призначеної пенсії до 60 від суми місячної заробітної плати та застосування обмеження   суми перерахованої пенсії максимальним розміром – десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність;
          2.          Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївської області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачки за вислугу років, призначеною за ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII (у редакції що діяла на момент виникнення права на отримання пенсії), виходячи з розрахунку 86% від суми місячної заробітної плати без обмежень її   граничного розміру: 
-  згідно довідки прокуратури Миколаївської області від 26.02.2020 №18-67 вих-20 відповідно до рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.11.20 по справі №400/1179/20 з 13.12.19 з урахуванням раніше виплачених сум;
- згідно довідки Миколаївської обласної прокуратури від 08.10.2020 №21-393 вих– 20 відповідно до рішення Конституційного   Суду України   від 26.03.20 №6-р/2020 з 01.10.20 (рішення ГУ ПФУ №948010166497 від 04.11.2020) з урахуванням раніше виплачених   сум. 
3.          Здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії однією сумою без застосування при такій виплаті постанов Кабміну України чи інших нормативно – правових актів (постанова №649 від 22.08.18, які надають можливість   для відстрочення чи розстрочення виплат.)
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1  зазначає, що під час здійснення перерахунку її пенсії за період з 13.12.2019 по 30.09.2020 на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду  від 06.11.2020 по справі №400/1179/20 відповідачем протиправно обмежено її розмір 60% та застосовано обмеження граничного розміру, а саме 10 прожитковими мінімумами для працездатних осіб. Крім того, аналогічні порушення прав позивача допущено при перерахунку пенсії з 01.10.2020 на підставі довідки прокуратури Миколаївської області від 08.10.2020 №21-393 вих-20. Зміни у законодавстві щодо розміру пенсій у відсотках стосуються порядку призначення пенсій прокурорам у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не при перерахунку вже призначеної пенсії. Відсоткове значення розміру основної пенсії є незмінним, про що свідчить висновок Верховного Суду в постанові від 12.10.2019 по справі №240/5401/18. На думку позивача вона не входить в коло суб`єктів, на яких поширюються приписи абз. 6 ч.15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру»  від 14.10.2014  № 1697-VII в частині обмеження розміру пенсії максимальним розміром. Крім того, постановою Ленінського районного суду по справі №489/4071/16-а зобов`язано Пенсійний фонд здійснити перерахунок пенсії на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції на час призначення пенсії), яка не передбачала обмеження її граничного розміру.
Відповідач заперечував проти позову, вказуючи на необґрунтованість позовних вимог, зазначав, що ним не порушено прав позивача. При визначенні розміру пенсії 60% від місячної зарплати за відповідну вислугу років та встановлення обмеження її виплати максимальним розміром відповідач керувався положеннями діючого  законодавства.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 травня 2021 року     позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області від 04.11.2020 №948010166497 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 в частині зменшення її розміру з 86% до 60% від заробітку.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 за вислугу років на підставі довідки Миколаївської обласної прокуратури від 08.10.2020 №21-393 вих 20, у розмірі 86 % від заробітку.
В задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним і скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про перерахунок пенсії ОСОБА_1 в частині визначення до виплати суми пенсії в розмірі, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимального розміру із виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії, разово та однією сумою   - відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволені позовних вимог та прийняти нове яким позовні вимоги задовольнити шляхом:
1.          визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області про перерахунок позивачу за рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.11.2020 по справі №400/1179/20 та рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області з 01.10.2020 №948010166497 від 04.11.2020 в частині застосування обмеження суми перерахованої пенсії максимальним розміром – десять прожиткових мінімумів для осіб, що втратили працездатність;
          2.          зобов`язання ГУ ПФУ в Миколаївській області здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії за вислугу років призначеної відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, яка діяла в момент виникнення права на отримання пенсії), виходячи з розрахунку 86 відсотків від суми місячної плати без обмеження її граничним розміром:
-          згідно довідки прокуратури Миколаївської області від 26.02.2020 №18-67 вих-20 відповідно до рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.11.2020 по справі №400/1179/20 з 13.12.2019 з урахуванням раніше визначених сум;
-          згідно довідки Миколаївської обласної прокуратури від 08.10.2020 №21-393 вих-20 відповідно до рішення КСУ від 26.03.2020 №6-р/2020 з 01.10.2020 (рішення ГУ ПФУ №948010166497 від 04.11.2020) з урахуванням раніше виплачених сум.
Апелянт зазначає, що судом не враховано, що пенсію їй призначено на підставі ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ, а тому посилання на приписи Закону №1697-VII є безпідставними. Апелянт вважає, що оскільки вона є непрацюючим пенсіонером та пенсія їй призначена до 01.01.2016, то до її розміру не може застосовуватися обмеження максимальним розміром встановлене Законом №1697-VII. Право на отримання пенсії в розмірі 86% без обмеження граничного розміру є встановленим постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва по справі №489/4071/16-а фактом, який судом першої інстанції залишено поза увагою. 
Крім того, судом не вирішено питання позовних вимог щодо зобов`язання відповідача здійснити виплату пенсії, а не лише перерахунок. 
Також судом помилково не прийнято рішення щодо позовних вимог за період з 13.12.2019, які стосувалися протиправних дій органу ПФУ допущених при перерахунку пенсії на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 по справі №400/1179/20, хоча в описовій частині дані вимоги були перераховані, а в мотивувальній їм була надана часткова оцінка. 
Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що подана апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження. 
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Миколаївській області з 27.01.2009 року та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до     статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ.
     Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14.09.2016 по справі №2-а/489/249/2016, зокрема, зобов`язано управління ПФУ в Центральному районі м. Миколаєва здійснити ОСОБА_1 перерахунок раніше призначеної пенсії у відповідності до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (із змінами і доповненнями в редакції від 25.09.2008, що діяла на час призначення їй пенсії), виходячи з розрахунку 86% від середнього заробітку, згідно довідки Прокуратури Миколаївської області №18/161 вих-16 від 22.07.2016 (а.с. 24-25).
26.02.2020 Прокуратурою Миколаївської області позивачці видано довідку від 26.02.2020 №18-67 вих-20 про розмір заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсії (всього 29710,34 грн). 
Довідка видана відповідно до рішення КСУ від 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019р. та   постанови Кабміну України від 30.08.2017 №657 "Про внесення змін до деяких постанов Кабміну України щодо оплати праці працівників прокуратури" (а.с. 17).
08.10.2020 Миколаївською обласною прокуратурою позивачці видано довідку №21-393 вих-20 про розмір заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсії (всього 55177,50).
Довідка видана на відповідно до Рішення Конституційного суду України від 26.03.2020 №6-р/2020р. (а.с. 18).
21.10.2020 позивачка звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, до якої серед іншого додала довідку №21-393 вих-20 від 08.10.2020. 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 04.11.2020 №948010166497 позивачці проведений перерахунок пенсії, яку починаючи з 01.10.2020 розраховано у розмірі 60 відсотків від розміру заробітної плати з обмеженням граничного розміру 17  120,00 грн. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.11.2020 по справі №400/1179/20, яке набрало законну силу 08.12.2020, зокрема, зобов`язано ГУ ПФУ в Миколаївській області здійснити з 13.12.2019 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 на підставі довідки Прокуратури Миколаївської області від 26.02.2020 №18-69 вих-20 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії, з урахуванням раніше проведених виплат (а.с. 29).
Відповідно до наявного в матеріалах справи перерахунку (а.с. 15) та  листа ГУ ПФУ в Миколаївській області від 04.01.2021 №21-7813/3-02/8-1400/21 (а.с. 21), рішення МОАС виконано 09.12.2020 шляхом визначення позивачу основного розміру пенсії 17826,20 грн (60% від 29710,34 грн) з обмеженням її максимальним розміром, зокрема, станом на 13.12.2019 – 16  380,00 грн.
Не погоджуючись з діями відповідача щодо зменшення розміру пенсії з 86% до 60%, а також її обмеження максимальним розміром при перерахунку на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.11.2020, а також вважаючи протиправним рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області при перерахунку пенсії позивача з 01.10.2020 на підставі довідки Миколаївської обласної прокуратури від 08.10.2020 з аналогічних підстав, ОСОБА_1 звернулася до суду з даними позовними вимогами.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому зміни у законодавстві щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Крім того, оскільки положення норм чинного законодавства, якими обмежується максимальний розмір пенсії, не визнавались у встановленому порядку Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), отже, є чинними і підлягають виконанню. Вимогу щодо виплати різниці суми між нарахованою після перерахунку та фактично отриманою пенсією разовою та однією сумою суд вважав передчасною та такою, що задоволенню не підлягає.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції, судова колегія враховує, що відповідно до ч.2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Для вірного вирішення спірних правовідносин в межах вимог поданої апеляційної скарги слід встановити, чи було допущено органом ПФУ протиправні дії при перерахунку пенсії позивачу в частині обмеження її виплати максимальним розміром, починаючи з:
13.12.2019 на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.11.2020;
з 01.10.2020 на підставі довідки Миколаївської обласної прокуратури від 08.10.2020.
Крім того, вимоги поданої апеляційної скарги свідчать про необхідність визначення, чи допущено відповідачем протиправні дії під час перерахунку пенсії ОСОБА_1 за період з 13.12.2019 на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.11.2020, що знайшли своє вираження у зменшенні її розміру з 86% до 60%.
Слід звернути увагу, що при частковому задоволенні позовних вимог суд першої інстанції керувався висновками про неможливість зменшення відсоткового розміру пенсії при її перерахунку, проте без належних роз`яснень застосував їх лише щодо вирішення правового питання пов`язаного із перерахунком пенсії на підставі довідки Миколаївської обласної прокуратури від 08.10.2020 хоча по суті вбачається сенс їх поширення щодо здійсненного перерахунку з 13.12.2019 на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.11.2020.
За таких умов, здійснена в рамках даного апеляційного провадження правова оцінка дій відповідача на предмет протиправності або законності, має правове значення для оскаржуваних правовідносин в цілому, що у випадку встановлення порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування останнім норм матеріального права, надає суду апеляційної інстанції право вийти за межі вимог апеляційної скарги та переглянути рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 травня 2021 року в цілому.
Відповідно до частини другої  статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої   статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Колегія суддів зазначає, що на час призначення позивачу пенсії (2009 рік) особливості пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих визначалися ст. 50-1  Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991  № 1789-XII, згідно, зокрема, ч. 1 якої  прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.
Позивач вказує та відповідачем не заперечується, що пенсію їй призначено у 2009 році в розмірі 86% суми місячного (чинного) заробітку.
В подальшому, 15.07.2015 набрав чинності  Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014  № 1697-VII, в зв`язку з чим вважається таким, що втратив чинність,  Закон України від 05.11.1991 №1789-XII «Про прокуратуру», крім статей перерахованих п.п. 1 пункту 3 Розділу XII «ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ» Закону України №1697-VII «Про прокуратуру»), », які не впливають на спірні в даній справі правовідносини.
Відповідно до ч.2 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014  № 1697-VII (в редакції станом на момент звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії 21.10.2020 та виконання ГУ ПФУ в Миколаївській області рішення суду по справі №400/1179/20) пенсія призначається в розмірі  60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.
Саме на підставі вказаних положень чинного законодавства відповідачем при здійсненні перерахунків пенсії ОСОБА_1 в період з 13.12.2019   встановлено її розмір 60 відсотків.
Слід звернути увагу, що вищевказані перерахунки стали можливими внаслідок ухвалення Конституційним Судом України рішень від 13.12.2019 року № 7-р(II)/2019, від 26.03.20 №6-р/2020 та по суті в даній справі розглядаються правовідносини, які виникли внаслідок таких перерахунків.
На думку судової колегії, слід дослідити можливість застосування норми ч.1 ст. 50-1Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII, яка втратила чинність станом на дату проведення перерахунку, здійсненого відповідно до норм чинного Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014  № 1697-VII.
У  Рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 Конституційний Суд України  зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій  статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той   закон    або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Судова колегія констатує, що в рамках спірних правовідносин право на перерахунок призначеної пенсії може бути реалізовано позивачем на підставі тих норм, які діють на час виникнення обставин для такого перерахунку (звернення особи у встановленому порядку до відповідного суб`єкта владних повноважень).
Вищенаведені висновки свідчать, що у органу ПФУ не було правових підстав для здійснення перерахунку пенсії позивача із застосування 86% на підставі її звернення 21.10.2020, а також під час виконання рішення по справі №400/1179/20, у зв`язку із чим відповідач, приймаючи рішення про перерахунок пенсії позивача у розмірі 60%, діяв на підставі, в межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Зазначені висновки судової колегії узгоджуються із усталеною практикою Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права, а саме статті 50-1 Закону №1789-ХІІ у подібних правовідносинах, викладеною, зокрема в постановах від 23 квітня 2020 року у справі №522/838/17, від 30 квітня 2020 року у справі №569/6069/16-а, від 10 червня 2020 року у справі №569/3120/16-а, від 23 червня 2020 року у справі №263/13109/16-а та від 19 серпня 2020 року у справі №756/3598/17, і колегія суддів не знайшла підстав для відступу від неї.
Звертаючись з позовом до пенсійного органу про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, позивач просила перерахувати її пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону № 1789-XII в редакції, чинній на момент призначення пенсії.
Разом з тим, ст. 50-1 Закону №1789-XII на момент звернення позивача із заявою про такий перерахунок втратила чинність, а тому відсутні підстави для її застосування.
Судова колегія наголошує, що перерахунок призначеної пенсії працівникам органів прокуратури може ґрунтуватися лише на положеннях чинного на день звернення із заявою про перерахунок пенсії законодавства та не може ґрунтуватися на законі, який втратив чинність.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові по справі № 640/1744/20 від 20 січня 2021 року.
Додатково слід звернути увагу, що складові заробітної плати вказані в довідці від 08.10.2020 є відмінними від тих, на підставі яких визначався розмір пенсії позивачу при її призначенні на підставі приписів Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991   № 1789-XII (а.с. 18).
Реалізуючи своє право перерахунку пенсії на підставі норм чинного Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, отримавши довідку від 08.10.2020, складену відповідно до прямих приписів вказаного Закону, позивач помилково вважає можливим застосування ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991   № 1789-XII, оскільки вона втратила свою чинність.
Судова колегія вважає, що ретроспективне застосування при обчисленні пенсійної виплати ОСОБА_1 положень  статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, яка на дату такого перерахунку втратила чинність, неодмінно призведе до ситуації непрямої дискримінації інших пенсіонерів з числа прокурорів та суперечитиме принципу дії законів у часі.
Відповідно до ч.3 ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
В свою чергу, застосування у спірних відносинах положень частини другої  статті 86 Закону №1697-VII   не суперечить приписам  статті 22 Основного Закону України, адже обсягом набутого права позивача є конкретний матеріальний (грошовий) вираз пенсійної виплати, що за обставин цієї справи внаслідок здійснення спірних перерахунків не зменшився через встановлення ОСОБА_1 пенсії в розмірі 60% суми її місячної заробітної плати за посадою прокурора відділу згідно довідок  від 26.02.2020 №18-67 вих-20, від 08.10.2020 №21-393 вих-20 (а.с. 17-18).
За фактичних обставин справи неможливо врахувати доводи позовної заяви, а також визнати обґрунтованими висновки суду першої інстанції, про те що відсоткове значення розміру пенсії є незмінним та має застосовуватися норма, що визначала розмір пенсії станом на дату її призначення.
Формуючи такі доводи, позивач помилково послалася на практику Верховного Суду у справі №240/5401/18, оскільки вона забезпечувала регулювання правовідносин, що стосувалися військовослужбовців, та які виникли при внесенні змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 01.01.1992 2262-XII.
За обставинами даної справи №400/1205/21 відбулося припинення дії одного Закону шляхом заміщення його іншим, який в цілому почав по-іншому регулювати відносини, в тому числі, які пов`язані із визначенням заробітної плати прокурорів та їх пенсійним забезпеченням.
За аналогічних підстав необґрунтованими є посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду у справі №308/11498/16, оскільки там досліджувалося питання зменшення відсоткового розміру пенсії через внесення змін саме до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991  № 1789-XII як єдиного нормативно правового акта, що діяв як на момент призначення пенсії так і її перерахунку.
Судова колегія не вважає, що на спірні правовідносин, які виникли з підстав перерахунку пенсії позивача, можливо поширити дію постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14.09.2016 по справі №2-а/489/249/2016, якою, зокрема, зобов`язано управління ПФУ в Центральному районі м. Миколаєва здійснити ОСОБА_1 перерахунок раніше призначеної пенсії у відповідності до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (із змінами і доповненнями в редакції від 25.09.2008, що діяла на час призначення їй пенсії), виходячи з розрахунку 86% від середнього заробітку, згідно довідки Прокуратури Миколаївської області №18/161 вих-16 від 22.07.2016 (а.с. 24-25).
В даному випадку вбачаються різні предмети спору, які врегульовано різними Законами (Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991   № 1789-X, що втратив чинність та чинним Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014   № 1697-VII), а тому неможливо стверджувати, що постанова у справі №2-а/489/249/2016 не етапі перерахунку пенсії позивача згідно Закону № 1697-VII має зобов`язальний вплив щодо визначення відсоткового розміру її пенсії.
Доводи ОСОБА_1 щодо безпідставності застосування відповідачем положень Закону № 1697-VII є помилковими, що обґрунтовується вищенаведеними висновками, а також, в тому числі, фактом її особистого ініціювання процедури перерахунку своєї пенсії на підставі довідки від 08.10.2020 складеної згідно приписів Закону № 1697-VII,   якими, в тому числі, по новому та в значно більшому розмірі встановлено та обраховано складові заробітної плати прокурорів.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.
Встановивши законність дій відповідача під час перерахунку пенсії ОСОБА_1 за період з 13.12.2019 на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.11.2020, що знайшли своє вираження у зменшенні її розміру з 86% до 60%, судова колегія констатувала помилковість висновків суду першої інстанції сформованих на підставі норм ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991   № 1789-X, що втратив чинність.
За таких умов та з врахуванням ч.2 ст. 308 КАС України, рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині задоволених позовних вимог.
Щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром, то дане правове питання слід вирішити з урахуванням наступних правових норм та позиції суду.
Враховуючи, що перерахунок пенсії ОСОБА_1 слід здійснювати відповідно до положень Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014  №1697-VII, то аналізу підлягають  обмеження виплати пенсії максимальним розміром встановлені саме даним законом.
В контексті неможливості застосування до позивача обмеження її пенсії максимальним розміром, апелянт помилково здійснила посилання на Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-VІ, оскільки даним Законом зміни пов`язані із обмеженням виплати пенсії прокурорів максимальним розміром внесено саме до Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII від 05.11.1991, який в цій частині втратив чинність.
Крім того, аналіз п.2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №3668-VІ слід робити у взаємозв`язку всіх абзаців, які він містить, а тому доводи сформовані на підставі його абз. 1, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання ним чинності є помилковими. 
Згідно положень абзацу 6 пункту 15 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014  № 1697-VII (в редакції Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII і Закону України № 911-VIII від 24 грудня 2015 року.), максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.
Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Судова колегія звертає увагу, що зміни внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII стосувалися питань обмеження пенсії розміром 10 740,00 грн в період з 01.01.2016 по 31.12.2016 (далі зі змінами внесеними Законом України від 06.12.2016 р. №1774-VIII по 31.12.2017), а тому не впливають та не стосуються спірних у даній справі правовідносин.
Зазначене свідчить про помилковість доводів апелянта про неможливість обмеження ОСОБА_1 пенсії максимальним розміром через її призначення у 2009 році з посиланням на п.2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України від 24.12.2015 року №911-VIII, який визначив, що положення цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року.
Слід звернути увагу, що  положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 р. N 213-VIII ч. 15 статті 86 Закону України "Про прокуратуру"   викладено в такій редакції, зокрема:
Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність".
Пунктом І прикінцевих положень Закону України N 213-VIII визначено, що в частині вищевказаних змін закон набирає чинність з  25 квітня 2015 року.
Наведеними положеннями встановлено обмеження розміру виплачуваної пенсії, які мають імперативний характер, неконституційними не визнано, є чинними та обов`язковими до виконання органами Пенсійного фонду України, а тому підстав для визначення протиправним обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром судова колегія не вбачає, що свідчить про вірність висновків суду першої інстанції в цій частині.
Доводи апелянта, що зміни внесені Законом України N 213-VIII стосуються лише працюючих пенсіонерів з посиланням на ч.2 Розділу ІІІ його Прикінцевих положень є помилковими та пов`язані з неправильним трактуванням даної норми.
Додатково слід звернути увагу, що обмеження пенсій прокурорів максимальним розміром встановлювалося також в попередньому Законі України «Про прокуратуру» № 1789-XII від 05.11.1991, а саме ст. 50-1 даного Закону, які не було визнано неконституційними.
Викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2 доводи, про те що постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14.09.2016 по справі №2-а/489/249/2016 зобов`язано пенсійний орган здійснити перерахунок її пенсії відповідно до положень ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII від 05.11.1991 в редакції від 25.09.2008, що не передбачала обмеження пенсії максимальним розміром, не є підставою щодо незастосування такого обмеження під час перерахунку на підставі положень чинного Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014  № 1697-VII.
Судова колегія усвідомлює, що положення абз. 6 пункту 15 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014  № 1697-VII ідуть в розріз із правовими нормами ст.81, ч.2 ст. 86 даного Закону, оскільки вони нівелюють по суті можливість отримання прокурором пенсії в розмірі саме 60% (конкретному матеріальному (грошовому) виразі) від його заробітної плати, проте зазначає, що в рамках адміністративної юрисдикції суд позбавлений права і можливості розглядати спірні правовідносини без застосування вказаної норми, яка є чинною.
При цьому, судова колегія вважає неможливим застосувати механізм, визначений ст.7 КАС України, а саме звернутися до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України, оскільки стосовно абз. 6 пункту 15 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014  № 1697-VII таке подання до Конституційного Суду України вже здійснювалося Верховним Судом України 20.01.2017. За наслідками розгляду вказаного подання ухвалою Великої Палати Конституційного Суду України від 19.06.2018 по справі № 1-19/2018(172/17) відмовлено у відкритті конституційного провадження.
З врахуванням ч.6 ст. 62 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 №2136-VIII підставою для відмови у відкритті конституційного провадження у справі є, зокрема, наявність ухвал Суду про відмову у відкритті конституційного провадження у справі або про закриття конституційного провадження у справі, якщо їх постановлено на підставі пунктів 1, 2 цієї частини, а тому звернення апеляційного суду в порядку ст. 7 КАС України не матиме жодних реальних правових наслідків.
Враховуючи вищенаведене,в частині відмови у позові ОСОБА_1 суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судова колегія зазначає, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 02 березня 2021 року. Тому постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.ст. 7,  308, 311,  315,  317, 321, 322, 325,  328, 329 КАС України, судова колегія,
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 травня 2021 року – скасувати в частині задоволених вимог та прийняти постанову про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий:                                                                                 Н.В.Вербицька

Суддя:                                                                                 О.В.Джабурія

Суддя:                                                                                          К.В.Кравченко