ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 липня 2021 року

м. Харків

справа № 622/1359/19

провадження № 22-ц/818/2359/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В. 

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П., 

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач –Дергачівська місцева прокуратура, що діє в інтересах держави, в особі Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області,

відповідачі – ОСОБА_1 , Головне управління Держгеокадастру у Харківській області,

апелянт – заступник керівника Харківської обласної прокуратури

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Дергачівської місцевої прокуратури, що діє в інтересах держави, в особі Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про скасування наказів, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування його реєстрації та повернення земельної ділянки у відання держави за апеляційною скаргою заступника керівника Харківської обласної прокуратури на ухвалу Золочівського районного суду Харківської області від 18 січня 2021 року, постановлену під головуванням судді Квітки О.О., в залі суду в смт Золочів Золочівського району Харківської області, -
в с т а н о в и в :
У листопаді 2019 року керівник Дергачівської місцевої прокуратури Кравченко А., що діє в інтересах держави, в особі Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про скасування наказів, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування його реєстрації та повернення земельної ділянки у відання держави.
Ухвалою Золочівського районного суду Харківської області від 18 січня 2021 року позовну заяву залишено без розгляду.
В апеляційній скарзі заступник керівника Харківської обласної прокуратури просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до того ж самого суду; здійснити перерозподіл судових витрату справі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; зазначає, що звертаючись до суду із вказаним позовом, прокурор набув правові підстави для представництва Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області в суді. Прокурор набув процесуального статусу органу, якому Законом України «Про прокуратуру» надано право захищати права, свободи та інтереси визначеного прокурором позивача. Так, 02 жовтня 2019 року Дергачівською місцевою прокуратурою на адресу Золочівської селищної ради було направлено повідомлення про намір звернутися до суду із вказаним позовом у відповідності до вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». До моменту подання позову заходи щодо захисту інтересів держави селищною радою не вживались. Тоді як невжиття компетентними органами жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Таким чином, прокурором доведено наявність суб`єктивного матеріального права саме у Золочівської селищної ради щодо спірної земельної ділянки, яка є предметом спору. Судом не досліджено хто є власником спірної земельної ділянки, і, відповідно, хто має реалізовувати право власника відносно них. 19 лютого 2015 року спірна земельна ділянка зареєстрована Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області та віднесена до земель державної форми власності. У подальшому, наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 27 вересня 2018 року земельну ділянку передано у комунальну власність, а саме: Золочівській селищній раді Золочівського району Харківської області. Апелянт вважає, що відсутні підстави для залишення позову без розгляду. 
ОСОБА_1 та Головне управління Держгеокадастру у Харківській області надали відзиви на апеляційну скаргу, просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги заступника керівника Харківської обласної прокуратури, а ухвалу Золочівського районного суду Харківської області від 18 січня 2021 року – залишити без змін.
Відповідачі зазначають, що відсутня державна реєстрація права власності на спірну земельну ділянку за Золочівською селищною радою, яку прокурор визначив як особу, в інтересах якої подано позов. Таким чином наразі земельна ділянка з кадастровим номером 6322655100:05:002:0909 перебуває у державній власності.Тому Золочівська селищна рада не є належним органом, який уповноважений здійснювати правомочності власника. Відсутні підстави для звернення прокуратури до суду в інтересах Золочівської селищної ради Харківської області, оскільки вона є неналежним позивачем, в інтересах якого прокурор звернувся до суду в зв`язку з порушенням інтересів держави.
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Залишаючи без розгляду позов Дергачівської місцевої прокуратури, що діє в інтересах держави, в особі Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області, суд першої інстанції виходив з того, що прокурор не обгрунтував наявність правових підстав для представництва та не набув процесуального статусу органу, якому Законом України «Про прокуратуру» надано право захищати права, свободи та інтереси визначеного прокурором позивача.
Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.
Судом встановлено, що наказом Головного управління Держземагенства України у Харківській області № 2855-СГ від 27 жовтня 2014 року «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів на території Золочівського району Харківської області. Орієнтований розмір земельних ділянок 30,000 га, 25,0328 га, 23,3054 га, 6,0019 га, 28,5170 га, 17,3318 га, 12,9093 га, 5,3876 га, 15,0321 га, 50,000 га за рахунок земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь (рілля) для ведення фермерського господарства (а. с. 12).
Наказом Головного управління Держземагенства України у Харківській області № 3628-СГ від 24 грудня 2014 року «Про затвердження документаціїі з землеустрою та надання земельної ділянки в оренду» затверджено, розроблений фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства, розташованої за межами населених пунктів Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області».
Надано ОСОБА_1 в оренду земельну ділянку, розташовану за межами населених пунктів Золочівської селищної ради на території Золочівського району Харківської області, з кадастровим номером 6322655100:05:002:0909, площею 5,3876 га, за рахунок земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь (рілля) для ведення фермерського господарства, строком на 49 років.
Встановлено річну орендну плату за користування вказаною земельною ділянкою в розмірі 4 (чотири) відсотки від її нормативної грошової оцінки.
Відповідно до договору оренди землі від 26 грудня 2014 року, укладеного між Головним управлінням Держземагенства України у Харківській області та ОСОБА_1 останній прийняв в строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером 6322655100:05:002:0909, площею 5,3876 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення, сільськогосподарські угіддя (рілля) строком на 49 років (а. с. 25-28).
Згідно з інформацією Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 21 серпня 2019 року ОСОБА_1 є керівником або засновником в наступних підприємствах: ТОВ «Відродження-1881» (код ЄДРПУО 39680976), Селянська Спілка Управління Фермерських Господарств (код ЄДРПУО 23327175), ГО сільгоспвиробників (код ЄДРПУО 41343219), ФГ «Альфа» (код ЄДРПУО 21235629) (а. с. 30).
Крім того встановлено, що розпорядженням Золочівської райдержадміністрації від 03 липня 1997 року № 372 ОСОБА_1 надано земельна ділянка площею 43,28 га на території Одноробівської сільської ради для розширення фермерського господарства, на підставі якого останній отримав державний акт на право постійного користування землею (а. с. 18).
Також ОСОБА_1 на підставі державних актів належить земельна ділянка площею 7,25 га, яка розташована на території Одноробівської сільської ради Золочівського району Харківської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та земельна ділянка площею 5,1958 га, яка розташована на території Олександрівської сільської ради Золочівського району Харківської області, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства.
Повідомленням від 02 жовтня 2019 року керівник Дергачівської місцевої прокуратури повідомив голову Золочівської селищної ради про прийняття рішення щодо представництва в суді інтересів держави та звернення до суду з позовом (а. с. 37-38).
Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом в інтересах Золочівської селищної ради, прокурор зазначив, що порушення встановленого на законодавчому рівні порядку розпорядження спірними земельними ділянками (без проведення земельних торгів) зумовило їх вибуття із власності позивача, що на думку прокурора є достатньою та обґрунтованою підставою для застосування правового механізму щодо захисту прав та інтересів територіальної громади прокурором.
Частиною другою статті 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.
Згідно із частиною другою статті 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Одним з таких органів є прокуратура, на яку пунктом 2 статті 121 Конституції України покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.
Пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що на прокуратуру покладається функція представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III ЦПК України.
Відповідно до пункту 2 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятій 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.
Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (рішення Європейського суду з прав людини від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії»).
Законом України від 2 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший і другий частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший-третій частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).
Вказаним приписам кореспондують відповідні приписи ЦПК України, зокрема у частині четвертій статті 56 цього Кодексу визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Системне тлумачення частин четвертої, п`ятої статті 56 ЦПК України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 
1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 
2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до відповідного компетентного органу в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності.
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Вказаний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19).
Виходячи зі змісту наведених норм права, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, вжиття прокурором всіх передбачених чинним законодавством заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.
Суд зобов`язаний дослідити чи знав відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.
Таким чином у кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд - перевірити причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду.
Матеріали справи свідчать про те, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру», частини четвертої статті 56 ЦПК України обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді, зазначив, у чому полягає порушення інтересів держави, та визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, обґрунтував неналежне, на його думку, здійснення захисту інтересів держави в особі Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області, яке полягає у бездіяльності вказаного органу державної влади, який не вжив у розумний строк заходів щодо захисту інтересів держави з повернення спірної земельної ділянки із незаконного користування відповідачем у розпорядження держави. 
Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для залишення без розгляду позову Дергачівської місцевої прокуратури, що діє в інтересах держави, в особі Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст. 257 ЦПК України, - не відповідає вимогам закону.
Колегія суддів вважає, що наведене прокурором обґрунтування підстав звернення до суду з позовом в інтересах держави нічим не спростовано, оскільки спір стосується земельної ділянки, яка не перебуває у приватній власності, а тому відповідно до ст. 13 Конституції України є об`єктом права власності Українського народу, що свідчить про те, що прокурор звернувся до суду із захистом публічного, а отже - державного інтересу. 
Ухвала суду від 18 січня 2021 року постановлена з порушенням норм процесуального права, які привели до постановлення помилкової ухвали.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
У зв`язку з цим, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до Золочівського районного суду Харківської області.
При цьому посилання апелянта на розподіл судових витрат не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки розподіл судових витрат між сторонами вирішується судом за результатами розгляду позовної заяви по суті заявлених вимог. Наразі розглянуто процесуальне питання. Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача, оскільки не вирішено спір по суті позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури – задовольнити частково.
Ухвалу Золочівського районного суду Харківської області від 18 січня 2021 року – скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна 

Судді:                                                                   С.С. Кругова

                                                                Н.П. Пилипчук

       Повне судове рішення виготовлено 15.07.2021 року.