УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/8285/19 Головуючий у 1-й інст. Семенцова Л. М. 
Категорія 9 Доповідач Коломієць О. С.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Коломієць О.С.
суддів         Талько О.Б, Шевчук А.М.
з участю секретаря 
судового засідання:       Дяченко Ю.Ю. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/8285/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа - державний реєстратор комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Годзь Євген Іванович, про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування реєстраційного запису державного реєстратора про право власності на нерухоме майно та поновлення відомостей в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно
за апеляційною скаргою Акціонерного  товариства «Альфа-Банк» на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 17 лютого 2021 року, яке ухвалено суддею Семенцовою Л.М. у м.Житомирі
в с т а н о в и в:
У червні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом на обґрунтування якого зазначила, що з інформаційної довідки № 168609104, яку вона отримала 30 травня 2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, дізналась про набуття відповідачем права власності на належне їй нерухоме майно. При цьому зазначає, що в рахунок задоволення своїх кредиторських вимог відповідач незаконно скористався позасудовим порядком звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 22.08.2008 року. При цьому вказаним договором визначено строк виконання основного зобов`язання в розмірі 50000,00 доларів США до 21 серпня 2018 року, іпотекодержателем є АКБ «Укрсоцбанк», вона є майновим поручителем, а боржником - ОСОБА_2 . Іпотечне майно, а саме квартира АДРЕСА_1 , на яку звернуто стягнення в позасудовому порядку, набута нею в приватну власність за договором купівлі-продажу № 254 від 12.02.2002 року. 
Вважає, що при здійсненні державної реєстрації переходу права власності на квартиру було порушено вимоги Законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Про іпотеку». Позивач також зазначала, що державним реєстратором не враховано положення  Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки квартира є предметом іпотеки за кредитом в іноземній валюті, використовується нею - майновим поручителем, як місце її постійного проживання. Таким чином у державного реєстратора були відсутні достатні підстави для проведення державної реєстрації прав та внесення запису про державну реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомого майна за АТ «Укрсоцбанк».
З урахуванням вищевикладеного просила:
-скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 44137644 від 20.11.2018 року державного реєстратора комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Годзя Євгена Івановича, яким проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 за АТ «Укрсоцбанк»; 
-скасувати реєстраційний запис державного реєстратора комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Годзя Євгена Івановича про право власності № 29003387 від 15.11.2018 року на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 за АТ «Укрсоцбанк»; 
-поновити відомості в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , що передували скасованим записам.
Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 17 лютого 2021 року позов задоволено частково. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна), індексний номер: 44137644, від 20.11.2018 року державного реєстратора прав на нерухоме майно комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Житомирської області Годзя Євгена Івановича про проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , за акціонерним товариством «Укрсоцбанк». Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти вимог відмовлено. 
Додатковим рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17 лютого 2021 року стягнуто з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням представник відповідача звернувся з апеляційною скаргою. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, просить скасувати зазначене рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю. В обґрунтування зазначає, що ухвалюючи рішення суд не звернув увагу на ті обставини, що враховуючи наявність простроченої заборгованості за кредитним договором, у кредитора виникло право вимагати виконання зобов`язань, а у позичальника та іпотекодавця - обов`язок виконання зобов`язань за кредитним договором. При цьому 05 березня 2018 року ОСОБА_2  та ОСОБА_1  рекомендованим листом було направлено повідомлення-вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором із застереженням, що у разі непогашення заборгованості банком буде звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. Відповідне повідомлення-вимога була отримана  ОСОБА_2  12 березня 2018 року, а від  ОСОБА_1  поштове повідомлення не повернулось. Разом з тим, 17 вересня 2018 року позивачу через кур`єрську службу було повторно направлено повідомлення-вимогу, але вона не була вручена у зв`язку з відмовою. Однак, засвідчена працівником кур`єрської служби відмова боржника від отримання письмової вимоги іпотекодержателя, з урахування постанови ВП ВС від 04 липня 2018 року у справі № 522/2732/16-ц, є доказом належного повідомлення боржника.  Посилання позивача про застосування норм Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, надано як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є безпідставним, оскільки зізмісту позовної заяви вбачається, що позивач проживає за кордоном та іноді приїжджає в Україну, тобто наведене свідчить про те, що позивач має інше постійне житло. Таким чином вважає, що висновок суду про те, що у державного реєстратора були відсутні достатні підстави для проведення державної реєстрації прав та внесення запису про державну реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомого майна за АТ «Укрсоцбанк» є помилковим.
Правом подати відзив на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористалися.
В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.
Представник позивача просив апеляційну скаргу відповідача відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи вірно встановив обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з нормами чинного законодавства. Крім того вказав, що іншого постійного місця проживання крім іпотечної квартири позивач не має, іноді дійсно виїжджає за кордон на відпочинок або на тимчасові заробітки. Будь-якої згоди на відчуження спірної квартири позивач не давала. 
Третя особа в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із таких підстав.
Судом під час розгляду справи встановлено, що 22 серпня 2008 року між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк») укладено договір кредиту № 281/20-348, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 50000 доларів США на споживчі цілі та поповнення обігових коштів зі сплатою 15% річних та комісій з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 21.08.2018 року на умовах, визначених цим договором.
З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань за вказаним договором між банком та позивачем укладено іпотечний договір від 22.08.2008 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 51,05 кв.м, житловою площею – 29,3 кв.м, набута нею у приватну власність за договором купівлі-продажу № 254 від 12.02.2002 року. 
Відповідно до п.2.4.3, 4.1 іпотечного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання. 
За змістом п.4.5.3 договору іпотеки іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». 
20 листопада 2018 року, на підставі заяви представника відповідача про здійснення реєстрації права власності на предмет іпотеки за банком відповідно до статей 37, 38 Закону України «Про іпотеку», державним реєстратором комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Годзєм Є.І. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 44137644 та зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Укрсоцбанк».
Згідно довідки житлово-будівельного кооперативу «Полісся» № 331 від 31.05.2019, позивач ОСОБА_1 разом з дочкою ОСОБА_3 та онуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому матеріали справи не містять відомостей про належність позивачу на праві власності чи на праві користуванні іншого житла. 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»).
За приписами частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.
Приписами статті 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
Після внесення Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» змін до статті 36 Закону України «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Разом з тим, відповідно до п. 61 Постанови Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25.12.2015 року № 1127, який набрав чинності на момент прийняття оскаржуваного рішення нотаріусом, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
Згідно з умовами іпотечного договору та відповідно до вказаних вище норм матеріального права підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю та боржнику (позичальнику) письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором.
Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачу  ОСОБА_1 було направлено повідомлення про усунення порушень від 02 березня 2018 року № 134/18. Однак представником відповідача до суду не надано опису вкладеного на підтвердження належного надіслання кур`єрською службою позивачу повідомлення банку. 
07 червня 2014 року набрав чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.
Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»).
Отже, Закон України «Про іпотеку»  прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.
Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»  право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.
Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.
З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що квартира площею 51,05 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» як забезпечення виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору від 22 серпня 2008 року, укладеного в іноземній валюті.
Отже, у державного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за Акціонерним товариством «Альфа-Банк». 
Аналогічний висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а та від 19 травня 2020 року у справі №644/3116/18.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач має інше постійне місце проживання, оскільки остання виїжджає за кордон, є припущенням відповідача та не доведено жодними доказами. При цьому як пояснював представник позивача під час розгляду справи, саме необхідність матеріального забезпечення позивача та членів її сім`ї вимагає від його довірительки періодично виїжджати за кордон. 
Також колегія суддів вважає безпідставним посилання відповідача на обрання позивачем неналежного способу захисту, оскільки остання захист своїх порушених прав реалізує способом, передбаченим ст. 16 ЦК України, який зокрема відповідає позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 265/1310/17 про визнання рішення про реєстрацію права власності незаконним та зобов`язання вчинити дії. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення  з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
В іншій частині рішення суду в апеляційному порядку не оскаржено, тому не перевіряється судом апеляційної інстанції.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного  товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м.Житомира від 17 лютого 2021 року в частині задоволених позовних вимог - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 19 серпня 2021 року.

Головуючий                                               Судді