Справа № 462/6290/20                                Головуючий у 1 інстанції: Друзюк М.М. 
Провадження № 22-ц/811/1261/21                  Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 
Категорія:39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.,
суддів: Бойко С.М., Шеремети Н.О.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 24 лютого 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИЛА:
04.12.2020 до Миколаївського районного суду Львівської області відповідно до ухвали Залізничного районного суду м.Львова від 03.11.2020 надійшла справа за позовом   Акціонерного товариства Комерційний Банк « Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,   для розгляду за територіальною підсудністю. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликався на те, що відповідно до укладеного договору від 29.12.2010 відповідач  отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, з врахуванням подальшої зміни умов кредитування та обслуговування кредитної картки. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі. Відповідач порушив зобов`язання за договором та станом на 07.09.2020 має заборгованість у сумі 31916,59грн, з яких: 24056,26 грн- заборгованість за тілом кредита; 7860,33 грн - заборгованість за простроченими відсотками. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає.
Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 24 лютого 2021 року позов Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1    про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1    на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк»(місцезнаходження: м. Київ, вул.Грушевського,1Д, ідентифікаційний код 14360570) заборгованість у сумі 24056,26 грн, та судовий збір у сумі 1584,28 грн. У решті позову відмовлено.
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що судом першої інстанції не було встановлено, яку суму грошових коштів фактично отримав апелянт від позивача до моменту звернення з позовом та яку суму коштів апелянтом фактично оплатив позивачу. Зазначає, що матеріали справи не містять доказів наявності у апелянта заборгованості за тілом кредиту у сумі 24056,26 грн, натомість дана сума є відсотками, які були нараховані позивачем. Відтак, вважає, що висновки суду щодо наявності у відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 24056,26 грн не відповідає обставинам справи. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.
Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно з якою він отримав кредитний ліміт на кредитну карту.
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанку» ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.
Згідно з наданим АТ КБ «Приватбанк» розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 перед банком становить 31916 грн, з яких: 24056,26 грн- заборгованість за простроченим тілом кредита; 7860,33 грн- заборгованість за простроченими відсотками.
Згідно зі ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник обв`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що 29.12.2010 між сторонами укладено кредитний договір б/н, оформлений заявою позичальника, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
На підтвердження укладення кредитного договору та наявності у ОСОБА_1 заборгованості за вказаним договором, позивачем АТ КБ «ПриватБанк» було надано суду першої інстанції копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписану відповідачем 29.12.2010.
З матеріалів справи убачається, що укладений між сторонами кредитний договір від 29.12.2010 у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).
У заяві позичальника від 29.12.2010, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відсотків за користування кредитними коштами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.
Проте, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, пені та штрафу за користування кредитними коштами, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовій формі ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами.
Ураховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення 7860,33 грн заборгованості за простроченими відсотками.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд прийшов до висновків, про те, що відповідачем сплачена сума основного боргу недоведена, належні докази( платіжні доручення, виписки з рахунку) сплати відповідачем тіла кредиту в сумі 24056,28 грн суду не надані. Таким чином, прийшов до висновку, що стягненню з відповідача підлягає заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 24056,26 грн.
Проте з таким висновком суду, колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.
Згідно наявних у матеріалах справи розрахунку заборгованості за договором № б/н від 29.12.2010 та виписки за договором, які надані позивачем, загальна сума сплачених відповідачем коштів становить 170 720,02 грн, загальна сума отриманих коштів становить 156 904,03 грн. 
З урахуванням неправомірності стягнення з відповідача відсотків, сума сплачених ОСОБА_1 коштів перевищує розмір коштів отриманих за кредитом, тому відсутні підстави для стягнення заборгованості по простроченому тілу кредиту.
Пунктом другим частини першої ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту, що призвело до ухвалення незаконного рішення, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення в цій частині про відмову в задовленні позовних вимог щодо заборгованості за кредитним договором 24056,26 грн  за тілом кредиту.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 24 лютого 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1    на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість у сумі 24056,26 грн, та судового збору у сумі 1584,28 грн – скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог у цій частині – відмовити.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повний текст постанови складено: 22.09.2021.

Головуючий 

Судді