Ухвала
Іменем України
04 серпня 2021 року
м. Київ
справа № 175/1329/20
провадження № 61-9018ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року в частині позовних вимог про захист честі, гідності та недоторканості ділової репутації, зобов`язання вилучити та спростувати інформацію у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та недоторканості ділової репутації, зобов`язання вилучити та спростувати інформацію,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 
ОСОБА_2 про захист честі, гідності та недоторканості ділової репутації, зобов`язання вилучити і спростувати інформацію та відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 000,00 грн.
Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 у соціальній мережі «Facebook» розмістив публікації, зміст яких є образливим та таким, що принижує честь та гідність ОСОБА_1 і його ділову репутацію.
Під зазначеними текстами було розміщено фотографії позивача. Дані публікації були доступні для загального ознайомлення всіх користувачів вказаної соціальної мережі, котрі відвідали сторінку та автоматично надійшли як сповіщення всім користувачам, які позначені як «друзі» користувача « ОСОБА_3 », а також друзям друзів у соціальній мережі «Facebook». Інформацією, яка порушує його особисті немайнові права є наступні вислови:
- з тексту від ІНФОРМАЦІЯ_1 «С вашим офисным работником с этим нездоровым психически персонажем. Про психическое заболевание ОСОБА_1 я почти сразу поставил Вас в известность»;
- з тексту від ІНФОРМАЦІЯ_2 «Двух шизофреников - неудачников, ОСОБА_4 и ОСОБА_1»;
- з тексту від ІНФОРМАЦІЯ_3 «Детский правозащитник оказался банальным торговцем наркотиков!», які в свою чергу є порушенням норм моралі, етики та спрямовані на порушення честі та гідності, а також є принизливими самі по собі для позивача.
Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із безпідставності та недоведеності позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на їх підтвердження.
окрім роздруківок з соціальної мережі «Facebook», зі змісту яких вбачається, що інформація у статті є оціночним судженням, яке містить власну суб`єктивну думку ОСОБА_2 , позивачем на підтвердження вимог у частині захисту честі гідності та ділової репутації, нічого не надано.
26 травня 2021 року ОСОБА_1  звернувся через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою на заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року, які оскаржує в частині відмови у задоволенні вимог про захист честі, гідності та недоторканості ділової репутації, зобов`язання вилучити і спростувати інформацію.
Ухвалою Верховного Суду від 17 червня 2021 року касаційну скаргу 
 ОСОБА_1  залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
Копію ухвали Верховного Суду від 17 червня 2021 року отримано 
ОСОБА_1 30 червня 2021 року, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням № 0306306924402.
12 липня 2021 року  ОСОБА_1 вимоги зазначеної ухвали виконав, надіслав уточнену редакцію касаційної скарги.
В уточненій редакції касаційної скарги заявник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладеного у постанові Верховного Суду: від 08 травня 2019 року в справі № 761/37180/17, від 21 серпня 2019 року в справі № 483/1556/16-ц, від 20 січня 2021 року в справі № 757/45270/19-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга мотивована тим, що позовні вимоги підтверджуються трьома роздруківками за ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 з електронної сторінки « ОСОБА_3 » у соціальній мережі «Facebook», яка належить саме відповідачу. Вказує, що ОСОБА_2 не спростував обставину розміщення вказаної інформації та не надав доказів її відповідності. Зазначає, що оскільки спірна інформація була доведена невизначеному колу осіб через мережу інтернет, то можна констатувати факт її поширення. Крім того, оспорювана інформація не містить ознак оціночних суджень, а висловлювання відповідача виражені у посиланні на конкретні факти та події.
Судові рішення в частині вимог про відшкодування моральної шкоди заявником не оскаржуються.
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову 
у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.
Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (частина четверта статті 32 Конституції України).
В пункті 1 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.
Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.
Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.
Згідно з частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 346/5700/17 та від 27 січня 2021 року у справі № 381/2767/19.
Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, викладених у постановах, що зазначені заявником у касаційній скарзі.
Надавши оцінку твердженням, викладеним у соціальній мережі «Facebook» відповідно до складових, зазначених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1, суди дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову.
Аргументи касаційної скарги про доведеність позовних вимог та помилковість висновку судів щодо того, що висловлювання ОСОБА_2 є оціночними судженнями, були предметом розгляду в судах першої та апеляційної інстанцій та зводяться до переоцінки доказів у справі.
Виходячи з визначених частиною першою статті 400 ЦПК України меж розгляду справи у касаційному порядку, суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
На підставі викладеного Верховний Суд дійшов висновку про наявність передбачених пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України підстав для визнання касаційної скарги ОСОБА_1 необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року в частині позовних вимог про захист честі, гідності та недоторканості ділової репутації, зобов`язання вилучити та спростувати інформацію у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та недоторканості ділової репутації, зобов`язання вилучити та спростувати інформацію.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
  Судді:	  М. Є. Червинська  	
   	С. Ю. Бурлаков   В. М. Коротун