ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

12 липня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 340/5373/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Білак С.В., Чумака С.Ю.,     
розглянувши в порядку письмового провадження  в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Новомиргородський цукор» на  рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 р. (суддя Черниш О.В)  в справі № 340/5373/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новомиргородський цукор» до Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки  про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Новомиргородський цукор» звернулось до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки  про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 222120 від 10.11.2020 р. в розмірі 8 500 грн.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду  від 12.03.2021 р. в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
На думку апелянта, на момент розгляду справи відповідачем були відсутні докази порушення позивачем вимог законодавства. Судом першої інстанції із порушенням норм процесуального права щодо подання доказів прийняті докази відповідача, адже  докази подавались відповідачем із порушенням встановлених судом першої інстанції строків (ч. 6 ст. 162 КАС). Вважає, що суд не може витребувати додаткові докази за власною ініціативою  на підтвердження позиції відповідача, як й не може самостійно  одержувати докази з офіційних реєстрів.
Апелянт заперечує проти ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху від 27.11.2020 р. та п. 1 ухвали від 05.02.2021 р. про відмову у залучення співвідповідача Державної служби України з безпеки на транспорті, з якого мають бути стягнуті судові витрати.
Позивачу не надсилались відзив відповідача та додатки до відзиву на позов.
Докази, прийняті судом, не відповідають правилам засвідчення копій документів, визначеним Національним стандартом України.
Справа про накладення адміністративно-господарського штрафу розглянута не уповноваженою  особою, адже такі повноваження не підтверджені, а акт від 05.09.2020 р. складено іншим органом, який ліквідовано.
Відсутня товарно-транспортна накладна, відповідно до якої перевізником є саме позивач, відсутні докази, що водій ОСОБА_1  є водієм позивача як перевізника і діяв в господарських інтересах позивача при перевезенні ватажу.
Позивач заперечує перевезення пшениці як перевізником 25.09.2020 р. на а/д Н-14 км 75+812 м.
За відомостями регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Кіровоградській області  власниками транспортних засобів з номерними знаками    НОМЕР_1 та НОМЕР_2 є ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ТОВ «ОТП Лізинг», тому вважає, що водій міг діяти як у власних інтересах, так і в інтересах цих осіб.
Вважає безпідставним посилання на пояснення представника ОСОБА_2 , адже позивач не надавав  повноважень цьому представнику на надання пояснень.
Вказує, що в постанові не зазначено  норми законодавство та фактичний відсоток перевищення навантаження.
Вантаж (пшениця) є подільним, а законодавство не передбачає надання дозволу для перевезення подільних вантажів з перевищенням габаритних або вагових параметрів, тому позивач не може нести відповідальність.
Актом № 034384 встановлено, що фактична вага транспортного засобу складає 40,540 т, що перевищує на 1,35% дозволену вагу, тому у відповідача відсутні підстави вимагати окремого дозволу.
Чек зважування  не містить реквізитів щодо вимірювальної техніки та пункту проведення вагового контрою, найменування, місце розташування  пункту, не зрозуміло, стаціонарний або пересувний пункт.
Судом першої інстанції не враховано, що вантаж є сипучим, як й не враховано  відсутність методики зважування сипучого ватажу. 
Є неправильним висновок суду першої інстанції, що дата набрання законної сили спірною постановою не є суттєвим порушенням, адже у разі оскарження вона не набирає сили та не може бути пред`явлена до примусового виконання.
Справа судом розглянута  без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена  з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач використовує у господарській діяльності на підставі договорів про фінансовий лізинг транспортні засоби - вантажний автомобіль марки MAN TGS 21.400 (cідловий тягач), д.н.з. НОМЕР_1 , та напівпричіп марки Wielton NW3,  д.н.з. НОМЕР_2 . 
Посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області 25.09.2020 року проведено рейдову перевірку транспортних засобів, автомобільних перевізників, водіїв, що здійснюють перевезення пасажирів, вантажів на автомобільній дорозі Н-14 «Олександрівка – Кропивницький – Миколаїв» км 75 + 812 щодо дотримання ними вимог чинного автотранспортного законодавства України. 
У ході рейдової перевірки здійснено габаритно-ваговий контроль транспортних засобів – автомобіля марки MAN, д.н.з. НОМЕР_1 , та напівпричепа Wielton, д.н.з. НОМЕР_2 , якими здійснювалося перевезення вантажу (пшениця) та яким керував водій ОСОБА_1 . 
За наслідками зважування транспортного засобу складено довідку №030871 від 25.09.2020 року про результати здійснення габаритно-вагового контролю та акт №034384 від 25.09.2020 року про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, згідно з якими встановлено перевищення вагових обмежень осьових навантажень на строєну вісь транспортного составу: замість нормативно допустимих 22 тон фактичне навантаження становило 23, 84 тони. 
На підставі цих документів сформовано розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №1664 до акту №034384 від 25.09.2020 року, яким ТОВ «Новомиргородський цукор» нараховано до сплати 99,60 євро. 
Вказані документи вручені водієві ОСОБА_1 .
За результатами перевірки також складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №239906 від 25.09.2020 року, яким зафіксовано порушення, передбачене абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», - перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу. 
Водій ОСОБА_1 в цьому акті виклав пояснення про причини порушення та вказав, що про перенавантаження  він не знав. 
Повідомлення про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, який був призначений на 10.11.2020 року, вручено під розписку уповноваженій особі суб`єкта господарювання. 
Представник ТОВ  «Новомиргородський цукор» Дуднік А.М. подала до управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області пояснення від 09.11.2020 року, у яких виклала заперечення проти висновків акту перевірки, стверджуючи про відсутність підстав для застосування адміністративно-господарського штрафу та відшкодування товариством матеріальних збитків державі на підставі відповідного розрахунку.  
У  зв`язку з реорганізацією в структурі Державної служби України з безпеки на транспорті, проведеною на виконання розпорядженням Кабінету Міністрів України №196-р від 03.03.2020 року «Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті», управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області реорганізовано шляхом злиття з управлінням Укртрансбезпеки у Черкаській області в Центральне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки, до якого перейшли функції і повноваження у сфері реалізації державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті.
В.о. заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт, виніс постанову №222120 від 10.11.2020 року, якою на підставі абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» до ТОВ «Новомиргородський цукор» застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що склало 8500 грн., яка отримана представником позивача 10.11.2020 року. 
Суд першої інстанції вважав,  що  оскільки за результатами габаритно-вагового контролю встановлено, що вагові параметри транспортного составу перевищують нормативно допустимі вагові обмеження більш ніж на 2% (а саме на 8,36 %), то відповідно до ч. 3  ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги»,  інших нормативно-правових актів обов`язковим документом для руху такого транспортного составу автомобільними дорогами є відповідний дозвіл на рух, виданий уповноваженим підрозділом Національної поліції, проте доказів наявності у позивача як у автомобільного перевізника такого дозволу при перевезенні 25.09.2020 року вантажу вантажним автомобілем MAN, д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом Wielton, д.н.з. НОМЕР_2 , на автомобільній дорозі Н-14, суду не надано. 
Враховуючи, що у ході розгляду справи доведено факт вчинення позивачем господарського правопорушення - перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість застосування до позивача відповідальності у вигляді штрафу у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн.
Суд визнає висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову необґрунтованим, з огляду на наступне.          
Судом встановлено, що ТОВ «Новомиргородський цукор»  використовує у господарській діяльності на підставі договорів про фінансовий лізинг транспортні засоби – вантажний  автомобіль марки MAN TGS 21.400 (cідловий тягач), номерний знак НОМЕР_1 , та напівпричіп марки Wielton NW3,  номерний знак   НОМЕР_2 . 
Судом встановлено, що 25.09.2020 р.  управлінням Укртрансбезпеки у Кіровоградській області  в ході рейдової перевірки у пункті габаритно-вагового контролю, розташованого  на ділянці 75+812 км  автомобільної дороги Н-14,   проведено зважування транспортного засобу марки MAN, номерний знак НОМЕР_1 ,  з причіпом  марки Wielton моделі NW3, реєстраційний номер НОМЕР_2 , водій ОСОБА_1 . 
Відповідно до довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 25.09.2020 р. № 030871 під час  проходження габаритно-вагового контролю вказаного транспортного засобу встановлено наступне навантаження на осі (тонн): 1) 6.60; 2) 10.10; 3) 8.18; 4) 7.86; 5) 7.80 (а.с. 55)
Долученим відповідачем до матеріалів справи талоном зважування підтверджено зазначені у довідці про результати здійснення  габаритно-вагового контролю вагові характеристики транспортного засобу (а.с. 56).
25.09.2020 р. складено акт № 034384 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, відповідно до якого загальна вага транспортного засобу складає 40,540 т при нормативно допустимому 40 т, фактичне навантаження на осі складає 6,60, 10,10, 23,840 при нормативно допустимих 11, 11, 22 відповідно.
Водій ОСОБА_1  ознайомлений з  довідкою про результати габаритно-вагового контролю та   актом, про що свідчить його підпис.
Актом від 25.09.2020 р. проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом  встановлено порушення позивачем ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» в частині перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 5%. Акт містить  підпис водія ОСОБА_1 . 
Таким чином, в цьому випадку за результатами проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу управлінням Укртрансбезпеки у Кіровоградській області  встановлено факт перевищення вагових параметрів, а саме загальна маса транспортного засобу становила 40 540 кг, при нормативно допустимій 40 000 кг, тобто на 540 кг більше допустимого, а також факт перевищення навантаження на строєну вісь  більше нормативно допустимого, а саме  від 5% до 10%.
Постановою Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 10.11.2020 р. № 222120 з ТОВ «Новомиргородський цукор»  стягнуто адміністративно-господарський штраф в сумі 8 500 грн.
Спірним під час апеляційного перегляду справи є наявність підстав для застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу за порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Відповідно до  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 р. № 3353-XII (далі – Закон № 3353-ХІІ), відповідно частини першої  статті 29 якого  до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.
Частиною другою  статті 29 Закону № 3353-ХІІ встановлено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, і за плату, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
За змістом статті 6  Закону України «Про автомобільний транспорт»  від 05.04.2001 р. №   2344-III (далі – Закон № 2344-ІІІ)   реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, відповідно до якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Згідно з пунктом 8 цього Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Відповідно до підпункту 1 пункту 4 цього Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі  автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті.
Згідно з підпунктами 2 та 29 пункту 5 зазначеного Положення Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; у випадках, передбачених  законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України №196-р від 03.03.2020 року «Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті» погоджено пропозицію Міністерства інфраструктури і Державної служби з безпеки на транспорті щодо утворення територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті як структурних підрозділів апарату Служби, реорганізувавши шляхом злиття відповідні територіальні органи зазначеної Служби. Зокрема управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській  області реорганізовано шляхом злиття з управлінням Укртрансбезпеки у Черкаській області в Центральне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки. Установлено, що територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам, що утворюються.
На виконання цього розпорядження Державною службою України з безпеки на транспорті видано наказ №340 від 09.09.2020 року "Про упорядкування структури Укртрансбезпеки", а наказом Державної служби України з безпеки на транспорті №390 від 13.10.2020 року з 15 жовтня 2020 року введено в дію нову структуру Укртрансбезпеки та штатний розпис з урахуванням новоутворених міжрегіональних управлінь. Цим же наказом затверджено Положення про територіальні органи Державної служби України з безпеки на транспорті, яке визначає організаційно-правовий статус, основні завдання, функції, повноваження та організаційні засади діяльності територіальних органів Укртрансбезпеки, утворених відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №196-р від 03.03.2020 року "Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті". 
Цим Положенням передбачено, що територіальний орган є структурним підрозділом апарату Укртрансбезпеки і забезпечує виконання покладених на Укртрансбезпеку завдань на території Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, а такий, що утворений як міжрегіональний територіальний орган, - на території декількох адміністративно-територіальних одиниць, на які поширюються його повноваження.
Повноваження Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки поширюються на територію Кіровоградської і Черкаської областей.
Отже, територіальним органам Укратрансбезпеки надано право здійснювати державний контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства щодо габаритно-вагових стандартів транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі  суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначає Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 р. № 1567 (далі – Порядок № 1567), згідно з пунктами 2, 3, 4 якого  державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі); державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі  транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Частинами чотирнадцятою та сімнадцятою   статті 6 Закону № 2344-III  передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
За визначенням, наведеним в абзаці 54  статті 1 Закону № 2344-III, рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів суб`єкта господарювання на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагові комплекси та інші об`єкти, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту).          
Пунктами 12, 14 Порядку № 1567 передбачено, що рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка.
Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Відповідно до пункту 16 Порядку № 1567 під час рейдової перевірки можливе здійснення габаритно-вагового контролю.
Частиною третьою  статті 48 Закону № 2344-III  встановлено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.
Відповідно до частини першої статті 29  Закону № 3353-ХІІ  до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.
За приписами частини другої статті 29  Закону № 3353-ХІІ  з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 16 Порядку №1567 передбачена можливість під час рейдової перевірки  здійснення габаритно-вагового контролю.
Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 р. «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування»   (далі - Порядок № 879).
Відповідно до пункту  3 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.
Згідно з підпунктом 4 пункту 2 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.
У розумінні Порядку № 879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5  Правил дорожнього руху, затверджених  постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 №1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки (підпункт 3 пункту 2 Порядку № 879).
За змістом пункту 6 Порядку № 879  габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.
Відповідно до пункту  20 Порядку №879 за результатами точного та/або документального габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.
Відповідно до п. 22.1  Правил дорожнього руху, затверджених  постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, (далі – Правила дорожнього руху) маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.
Як вказано вище, під час проведення габаритно-вагового контролю 25.09.2020 р.  транспортного засобу, який використовується позивачем, виявлено  перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, а саме загальна вага транспортного засобу складає 40,540 т при нормативно допустимому 40 т, фактичне навантаження на осі складає 6,60, 10,10, 23,840 при нормативно допустимих 11, 11, 22 відповідно. Дозвіл відповідно до  ст. 48 Закону «Про автомобільний транспорт», що дає право на рух автодорогами України з перевищенням встановлених законодавством нормативно-вагових параметрів від 5% до 10%, відсутній.
Відповідно до статті  ст. 33 Закону України  «Про автомобільні дороги»  від 08.09.2005 р. № 2862-IV  рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно  з пунктом 22.5  Правил дорожнього руху в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги  4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною  22  м (для маршрутних транспортних засобів  25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів  понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах  до 46 т), навантаження на одиночну вісь  11 т (для автобусів, тролейбусів  11,5 т), здвоєні осі  16 т, строєні  22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь  11 т, здвоєні осі  18 т, строєні  24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.  Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.
Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі  понад 16 т, строєні осі  понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів  навантаження на одиночну вісь  понад 11 т, здвоєні осі  понад 18 т, строєні осі  понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах  понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.
Проаналізувавши зазначені вище норми чинного законодавства, суд доходить до висновку, що правила перевезення неподільного та подільного вантажів у випадку перевищення вагових або габаритних параметрів є різними: перевезення неподільного вантажу допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі, а перевезення подільного вантажу з перевищенням навантаження на вісі заборонено.
Вантажем, який перевозився водієм позивача, є пшениця, тобто вантаж  є подільним, адже  може при завантаженні бути поділений на окремі частки без втрати або пошкодженні його властивостей, а тому перевезення такого вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм відповідно до п. 22.5  Правил дорожнього руху  заборонено.
Головною метою такої заборони є  збереження автомобільних доріг та попередження їх передчасного руйнування. Внаслідок цього й встановлено заборону з перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм без будь-яких винятків.
Відтак, чинним законодавством встановлена імперативна заборона на перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм, що виключає можливість отримання перевізником відповідного дозволу.
Згідно з абзацем 14 частини першої  статті 60 Закону № 2344-IIІ, за яким на позивача накладений штраф за порушення законодавства про автомобільний транспорт, до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу  штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Оскільки видача дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, які перевозять подільні вантажі з перевищенням габаритно-вагових параметрів, не передбачена, то на особу не може бути накладений штраф відповідно до абзацу 14 частини першої  статті 60 Закону № 2344-IIІ  за відсутність такого дозволу.
Враховуючи, що перевезення подільного вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм заборонено та видача відповідного дозволу на перевезення подільного вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових не передбачена, суд доходить до висновку, в діях позивача відсутній склад правопорушення, передбаченого абзацем 14 частини першої  статті 60 Закону № 2344-IIІ, що обумовлює протиправність оскарженої постанови.
Судом першої інстанції приведені обставини та правове регулювання спірних правовідносин не враховане, що призвело до неправильного вирішення справи.
Разом з тим, суд визнає необґрунтованими доводи апелянта, які приведено в апеляційній скарзі.
Так, посилання апелянта на те, що справа про накладення адміністративно-господарського штрафу розглянута не уповноваженою  особою, адже такі повноваження не підтверджені, а акт від 05.09.2020 р. складено іншим органом, який ліквідовано.
Судом з цього приводу зазначається, що через реорганізацію в структурі Державної служби України з безпеки на транспорті, проведеною на виконання розпорядженням Кабінету Міністрів України №196-р від 03.03.2020 р. «Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті», управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області, яким складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №239906 від 25.09.2020 р. та яким власні зафіксовано порушення позивачем вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» в частині  перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу,  реорганізовано шляхом злиття з управлінням Укртрансбезпеки у Черкаській області в Центральне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки, до якого перейшли функції і повноваження у сфері реалізації державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті.
Доводи позивача щодо прийняття постанови не уповноваженою  особою суд відхиляє як необґрунтовані.
За приписами частини п`ятої  статті 60 Закону Закон № 2344-ІІІ  розглядати справи про накладення адміністративно-господарських штрафів за порушення, зазначені у цій статті, мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.
Згідно з пунктом 3 Порядку №1567 органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи.          
За правилами пункту  27 Порядку №1567 винесення постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів належить до повноважень керівника органу державного контролю або його заступника. 
Вище судом приведено нормативно-правові акти та вказано, що повноваження Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки поширюються на територію Кіровоградської і Черкаської областей.
Згідно з пунктом 3.35 Положення  про територіальні органи Державної служби України з безпеки на транспорті, затвердженого наказом Державної служби України з безпеки на транспорті №390 від 13.10.2020 року,  територіальний орган відповідно до покладених на нього завдань у випадках, передбачених законодавством, виносить в установленому порядку постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів. 
Відповідно до пунктів 5.1, 5.2 цього Положення територіальний орган очолює начальник, який призначається на посаду та звільняється з посади в установленому законодавством порядку Головою Укртрансбезпеки або особою, яка виконує його обов`язки. Начальник територіального органу має заступників, яких призначає на посади і звільняє з посади у  встановленому законодавством порядку Голова Укртрансбезпеки або особа, яка виконує його обов`язки. 
Центральне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки, яке утворене відповідно до розпорядженням Кабінету Міністрів України №196-р від 03.03.2020 року «Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті», є міжрегіональним територіальним органом Укртрансбезпеки, з 15.10.2020 р. діє як структурний підрозділ апарату Служби, а його повноваження поширюються, зокрема, на Кіровоградську область. 
Оскаржена позивачем постанова прийнята виконуючим обов`язки  заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки В.Мнекою, на якого наказом голови Укртрансбезпеки №1680-к від 26.10.2020 р. покладено виконання обов`язків заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки. 
Отже,  постанова прийнята уповноваженою особою. 
Доводи апелянта про недоведеність того, що ТОВ «Новомиргородський цукор» є перевізником спірного вантажу, що транспортні засоби, які не зареєстровані за позивачем,  використовувались саме в інтересах позивача, суд також визнає безпідставними та зазначає  таке.
Дійсно, за відомостями РСЦ МВС власниками транспортних засобів з номерними знаками    НОМЕР_1 та НОМЕР_2 є ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ТОВ «ОТП Лізинг».
Проте рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.11.2018 р. в справі № 1140/2363/18  встановлено, що транспортний засіб  марки MAN TGS 21.400 (cідловий тягач), номерний знак НОМЕР_1 , та напівпричіп марки Wielton NW3,  номерний знак   НОМЕР_2 ,  використовуються саме ТОВ «Новомиргородський цукор»  на підставі договору про фінансовий лізинг.
Відповідно, оскільки позивач використовує у своїй діяльності зазначений транспортний засіб,  за відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань здійснює діяльність, зокрема, у сфері вантажного автомобільного транспорту (КВЕД 49.41), а письмовими поясненнями представника позивача  Дуднік А.М. від 09.11.2020 р. підтверджено, що  перевезення вантажу здійснювалося на підставі товарно-транспортної накладної від 25.09.2020 р., водій ОСОБА_1 перебуває в трудових відносинах  ТОВ  «Новомиргородський цукор», що підтверджено змістом позовної заяви, суд визнає доводи апелянта в цій частині безпідставними, відповідно, вважає доведеним, що в цьому випадку саме позивачем як перевізником здійснено перевезення вантажу. 
При цьому суд звертає увагу, що саме позивачем не виконано процесуального обов`язку щодо надання доказів на підтвердження своїх доводів, не надано до матеріалів справи відповідної товарно-транспортної накладної, а також інших доказів на підтвердження того, що перевезення вантажу здійснювалось не ним, а іншим перевізником. 
Доводи позивача про безпідставність  посилання суду першої інстанції на пояснення представника ОСОБА_2 , адже позивач не надавав  повноважень цьому представника на надання пояснень, є хибними, адже апелянтом не надано підтверджень обмеження прав представника, зокрема, щодо надання пояснень у справі.
Стосовно питання дати набрання законної сили оскарженою постановою суд вказує, що це  має правове значення виключно у  питанні звернення постанови до примусового виконання.
Оскільки в цій справі предметом доказування є правомірність накладення на позивача адміністративно-господарського штрафу, а не дії з пред`явлення постанови до примусового виконання, суд вказує, що зазначені доводи позивача виходять за межі предмету доказування, тому суд не надає цим доводам правової оцінки.
Окремо суд вважає за необхідне надати оцінку доводам апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Такими порушенням апелянт вважає наступне: недотримання строку подання доказів; відсутність у суду першої інстанції повноважень на витребування додаткових доказів за власною ініціативою,  як й на самостійне  одержання доказів з офіційних реєстрів; не надіслання позивачу відзиву та додатків до відзиву; копії документів засвідчені із порушенням правил засвідчення копій документів, визначених Національним стандартом України.
По-перше, суд вказує, що одним з основних принципів адміністративного судочинства є принцип офіційного з`ясування усіх обставин у справі, який сформульовано у частині  четвертій статті 9 КАС України, відповідно до якої суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано вжиті усі заходи щодо виявлення та витребування доказів у справі.
По-друге, судом не встановлено порушення строків подання відповідачем доказів.
По-третє, не дотримання правил засвідчення копій документів, визначених Національним стандартом України, не є порушенням норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.
Заперечення апелянта  проти ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху від 27.11.2020 р. та пункту 1 ухвали від 05.02.2021 р. про відмову у залучення співвідповідача Державної служби України з безпеки на транспорті, з якого мають бути стягнуті судові витрати, судом не приймаються, адже судом не встановлено будь-яких порушень норм процесуального права при постановленні судом першої інстанції цих ухвал.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права,  що є підставою  для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову.
На користь позивача відповідно до частини першої статті 139 КАС України суд стягує з бюджетних асигнувань відповідача судові витрати за сплати судового збору в розмірі 5  255 грн., з яких 2  102 грн. – судовий збір за подання позовної заяви до суду першої інстанції,  3  153 грн. – судовий збір за подання апеляційної скарги. 
Оскільки предметом позову в цій справі є  рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,   242, 243,   308, 311,   315,   317, 321,   322, 325  Кодексу адміністративного судочинства України, суд   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Новомиргородський цукор» на  рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 р. в справі № 340/5373/20  задовольнити.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 р. в справі № 340/5373/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новомиргородський цукор» до Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки  про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу скасувати.
Ухвалити в справі № 340/5373/20 нове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Новомиргородський цукор» до Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки  про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки  № 222120 від 10.11.2020 р. про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новомиргородський цукор» адміністративно-господарського штрафу в розмірі 8 500 грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (код ЄДРПОУ 39816845) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі  5  255 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) грн.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 12.07.2021 р.  та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
          Повне судове рішення складено 12.07.2021 р.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак