ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" серпня 2021 р.           Справа№ 910/21859/15
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Мальченко А.О.
суддів:            Агрикової  О.В. 
          Чорногуза М.Г. 
 
при секретарі судового засідання Найченко А.М.,
розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Аверс»         
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 про заміну сторони правонаступником
у справі №910/21859/15 (Головуючий суддя Шкурдова Л.М., судді: Комарова О.С., Нечай О.В.)
за позовом Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк»
до Публічного акціонерного товариства «Аверс»         
про стягнення 16 187 861, 91 грн

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.12.2015 у справі №910/21859/15 позов Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» (далі - ПАТ «УПБ», позивач, стягувач)  задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АВЕРС»  (далі - ПАТ «Аверс», відповідач, боржник) на користь ПАТ «УПБ» 15  000  000,00 грн заборгованості по строковому кредиту, 246  575,34 грн заборгованості по строкових процентах, 897  534,24 грн заборгованості по простроченим процентам за договором про відкриття кредитної лінії № 642 від 26.07.2012 (далі - Кредитний договір).
08.02.2016, на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2015 у справі №910/21859/15, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2016, яка набрала законної сили 26.01.2016, видано відповідний наказ. 
12.02.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (далі - ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», заявник) звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про заміну сторони правонаступником, в якій просило замінити стягувача у справі №910/21859/15 - ПАТ «УПБ» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста».
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 у справі №910/21859/15 задоволено заяву ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» про заміну сторони правонаступником, замінено позивача ПАТ «УПБ» на правонаступника - ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста».
Вирішуючи питання про заміну позивача (стягувача) у справі №910/21859/15, суд виходив з доведеності заявником того факту, що до ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» перейшли всі права ПАТ «УПБ» в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав за Кредитним договором, що був укладений між ПАТ «УПБ» та ПАТ «Аверс». 
Не погодившись із вищезазначеною ухвалою, ПАТ «Аверс» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ухвала суду першої інстанції прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Обґрунтовуючи підстави звернення з апеляційною скаргою, апелянт вказував на неврахування судом першої інстанції, що при укладанні Договору №81/1 купівлі-продажу майнових прав за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання, який вказано заявником як підставу для заміни позивача у справі правонаступником,  сторони не керувалися положеннями ст.ст. 509-525 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якими врегульовано питання відступлення права вимоги, як окремого об`єкта цивільних прав; предметом продажу у вказаному договорі були саме майнові права, а не право вимоги, а відтак, у суду були відсутні правові підстави для заміни позивача його правонаступником та застосування ст. 52 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.07.2021 поновлено ПАТ «Аверс» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 у справі №910/21859/15, відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, призначено її до розгляду  на 26.08.2021, встановлено            ПАТ «УПБ» та ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» строк для подання відзивів на апеляційну скаргу.
У судове засідання сторони явку своїх уповноважених представників не забезпечили, про день, місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.
Частиною 2 ст. 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представників сторін, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, враховуючи відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, а також те, що наявні в матеріалах справи докази є достатніми для розгляду апеляційної скарги без заслуховування їх пояснень, з огляду на встановлені ч. 2 ст. 273 ГПК України строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд скарги за відсутності зазначених осіб.
Представник заявника вимоги апеляційної скарги не визнав, доводи, на яких вона ґрунтується вважає безпідставними та необґрунтованими, у зв`язку з чим просив суд апеляційної інстанції залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін. 
Відповідно до п. 26 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про заміну чи відмову у заміні сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що є у справі, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Заміна сторони виконавчого провадження у господарському процесі передбачена  статтею 334 ГПК України, частинами 1-2 якої встановлено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. 
За приписами ч.ч.  1-2 ст. 52 ГПК України, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб`єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив.
Таким чином, процесуальне правонаступництво в розумінні  ст. 52 ГПК України  допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення, а право звернення із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником надано, зокрема, заінтересованій особі у відповідності до ч.  2 ст. 334 ГПК України.
При цьому, заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.03.2018 у справі №2-682/11.
В обґрунтування заяви ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» про заміну сторони правонаступником заявник посилався на те, що на підставі укладених між ПАТ «УПБ» та ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» договору купівлі-продажу майнових прав за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання, а також договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання, усі права ПАТ «УПБ» перейшли до ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема, за Кредитним договором №642 від 26.07.2012, який був укладений між ПАТ «УПБ» та ПАТ «Аверс».
Так, з матеріалів справи вбачається, що 27.04.2020 між ПАТ «УПБ» (у тексті договору - продавець) та ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» (у тексті договору - покупець) було укладено Договір №81/1 купівлі-продажу майнових прав за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Мурською Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №6198 (далі - Договір купівлі-продажу майнових прав). 
Відповідно до п.1 Договору купівлі-продажу майнових прав, в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець передає у власність покупцеві, а покупець приймає у власність майнові права, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому та які включають:
- право оскаржувати, як у судовому, так і в позасудовому порядках припинення, ліквідацію позичальників, заставодавців, іпотекодавців та майнових поручителів (поручителів), зазначених у Додатку № 1 до цього договору (надалі - боржники), які є (були) боржниками за правами вимоги, договорами, наведеними у Додатку № 1 до цього договору, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них (надалі - Укладені договори), та/або н і інших підставах, наведених у Додатку № 1 до цього договору (надалі - Права вимоги);
- право звернення до державних органів, установ та організацій всіх форм власності в межах прав та повноважень власника прав вимоги;
- право звернення до правонаступників, спадкоємців боржників та органів місцевого самоврядування в межах прав та повноважень власника прав вимоги;
- права кредитора за правами вимоги (зокрема, права вимоги застосування наслідків недійсності правочинів. вимоги з отримання коштів від реалізації заставного та іншого майна, вимоги, які випливають з розірвання та/або визнання недійсним договорів та/або визнання нікчемними договорів, права, які випливають із судових справ, в тому числі справ про банкрутство, виконавчих проваджень, в тому числі щодо майна, яке не було реалізоване на торгах та підлягатиме передачі стягувачу в погашення боргу після укладення цього договору, права, які випливають з мирових угод, договорів з арбітражними керуючими, охоронними організаціями, права участі в колегіальних органах, в тому числі в комітеті кредиторів тощо), які виникнуть в майбутньому у разі скасування реєстрації припинення/ліквідації боржників:
- право набути у власність гроші та/або майно на підставах, що пов`язані із здійсненням продавцем кредитних операцій, укладенням відповідних договорів та фактичною видачею грошових коштів;
- право отримання грошових коштів/відшкодування внаслідок порушення вимог закону при здійсненні господарської діяльності, вчинення кримінальних правопорушень;
- інші права, що пов`язані або випливають із прав вимоги. 
У п. 110 Додатку №1 до Договору купівлі-продажу майнових прав, який є його невід`ємною частиною, визначено договір застави майна №642-2 від 26.07.2012 з усіма додатковими угодами, укладений між ПАТ «УПБ» та ПАТ «Аверс».
27.04.2020 між ПАТ «УПБ» (у тексті договору - Банк) та ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» (у тексті договору - Новий кредитор) було укладено Договір №81 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Мурською Н.В. та зареєстровано в реєстрі за №618 (далі - Договір відступлення).
Відповідно до п.1 Договору відступлення, в порядку та на умовах, визначених цим договором, Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави та/або договорами та/або контрактами та/або, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього договору, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором.
Згідно з п. 2 Договору відступлення Новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього Договору, набуває усі права кредитора за Основними договорами.
За умовами пункту 4 Договору відступлення сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за Основними договорами, відповідно до цього Договору, а також за продаж Майнових прав за Договором  купівлі-продажу майнових прав за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави, та договорами іпотеки суб`єктів господарювання № 81/1 від 27.04.2020 Новий кредитор сплачує Банку грошові кошти у сумі 2 496 405,57 грн, надалі за текстом - Ціна договору. Ціна договору сплачена Новим кредитором Банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором, відповідно до пункту 14 цього договору, на підставі протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став Новий кредитор.
Згідно з п. 22 Додатку № 1 до Договору відступлення, який є його невід`ємною частиною, до ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» перейшло право вимоги за Договором про відкриття кредитної лінії № 642 від 26.07.2012 та усіма додатковими договорами, укладеними між ПАТ «УПБ» та ПАТ «Аверс», щодо повернення заборгованості по тілу кредиту, яка станом на 27.04.2020 становить 15  000  000,00 грн та заборгованості по відсотках, яка станом на 27.04.2020 становить 33  735  064,04 грн, а загальна сума заборгованості - 48  735  064,04 грн. 
Дослідивши умови вказаного договору відступлення, судом апеляційної інстанції встановлено, що його предметом є саме перехід прав у зобов`язанні, що підпадає під правове регулювання, зокрема, положень статей 512-516 ЦК України.
Так, згідно з ч.  1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема,  передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст. 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому, заміна кредитора у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. 
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається, на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Як вбачається з матеріалів справи, заявником було додано до заяви про заміну сторони виконавчого провадження належні та допустимі докази, що підтверджують заміну кредитора у зобов`язанні, а саме, докази набуття ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» права вимоги ПАТ «УПБ» до ТОВ «Аверс» за Кредитним договором.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.
Згідно з частиною 2 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.
Отже, юридична особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Водночас, заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, в тому числі, до відкриття виконавчого провадження.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для заміни позивача (стягувача) у виконавчому провадженні з виконання рішення (наказу) Господарського суду міста Києва у справі №910/21859/15 щодо стягнення з ПАТ «Аверс» на користь ПАТ «УПБ» 15  000  000,00 грн заборгованості по строковому кредиту, 246  575,34 грн заборгованості по строкових процентах, 897  534,24 грн заборгованості по простроченим процентам, а саме, з ПАТ «УПБ» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста».
Доводи апелянта про те, що предметом продажу у Договорі купівлі-продажу майнових прав були саме майнові права, а не право вимоги, у зв`язку з чим у суду були відсутні правові підстави для заміни позивача його правонаступником та застосування cт. 52 ГПК України, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що підставою для задоволення заяви ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» про заміну сторони правонаступником був не лише Договір купівлі-продажу майнових прав, а також Договір відступлення.
Крім того, відповідно до частин 2, 3 статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з абзацом 3 частини 2 статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.
Відповідно до правового висновку Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеного в постанові від 13.04.2021 у справі №910/11702/18,  особливістю права вимоги як різновиду майнових прав є його подвійна правова природа: з одного боку, це суб`єктивне право кредитора, яке виникає у зобов`язанні між кредитором і боржником. Це право кредитора вимагати і отримати від боржника виконання обов`язку в межах основного зобов`язання; з іншого боку, це право, яке виступає предметом похідного (вторинного) зобов`язання (щодо переходу права вимоги від первісного кредитора до нового кредитора) або об`єктом, який передається новому кредитору, що, в свою чергу, супроводжується заміною сторін у зобов`язанні. 
Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на встановлені вище обставини та вимоги законодавства, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення заяви ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» про заміну сторони правонаступником.
Доводи апеляційної скарги про неправильне застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права не знайшли свого підтвердження під час здійснення апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали та є такими, що не спростовують правильності викладених в ній висновків суду.
Крім того, колегією суддів не встановлено порушень судом норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.
За приписами ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
При цьому, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення питання про заміну позивача (стягувача) у даній справі.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарським судом міста Києва від 25.05.2021 у справі №910/21859/15 прийнята з правильним застосуванням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала має бути залишена без змін, а апеляційна скарга ПАТ «Аверс» - без задоволення.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.  
Керуючись ст.ст.  253-255, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Аверс» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 у справі №910/21859/15 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 у справі №910/21859/15 залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/21859/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду відповідно до ст.  ст.  286-291 ГПК України.
          Повний текст постанови складено 27.08.2021.

Головуючий суддя                                                            А.О. Мальченко 

Судді                                                                                О.В. Агрикова

                                                                                М.Г. Чорногуз