ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/22936/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Бояринцева М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
                                     судді-доповідача Кузьменка В.В.,
                                     суддів: Ганечко О.М., Карпушової О.В.,
          за участю секретаря Кірієнко Н.Є.,
                                                            
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Місто ТВ Сервіс" до Комісії з акредитації організацій колективного управління при Міністерстві розвитку економіки, торгівлі і сільського господарства України, Міністерства розвитку економіки, торгівлі на сільського господарства України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Громадська спілка "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Місто ТВ Сервіс" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Місто ТВ Сервіс" звернулося до суду з позовом, в якому просило:
- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з акредитації організацій колективного управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 30.07.2019 про акредитацію організації колективного управління громадської спілки "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" у сфері обов"язкового колективного управління "кабельна ретрансляція об"єктів авторського права і (або) суміжних прав, крім прав організацій мовлення щодо їхніх власних програм (передач) мовлення";
- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 10.09.2019 № 14 "Про акредитацію організації колективного управління".
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати спірне рішення суду та задовольнити позовні вимоги.
Доводи апелянта аналогічні викладеним у позовній заяві та стосуються протиправності  рішення про акредитацію організації колективного управління громадської спілки "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" у сфері обов`язкового колективного управління "кабельна ретрансляція об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, крім прав організацій мовлення щодо їхніх власних програм (передач) мовлення", оскільки під час формування комісії з акредитації та прийняття нею оскаржуваного рішення були порушені засади безсторонності, добросовісності та неупередженості. Також позивачем зазначено, що репрезентативність Громадської спілки "Коаліція аудіовізуальних  і музичних прав" не могла бути визначена Комісією зважаючи на відсутність поданих у встановленому законом порядку звітів телерадіоорганізацій за попередній календарний рік та вказує, що відповідачі не врахували відсутність у Громадської спілки "Коаліція аудіовізуальних  і музичних прав" достатньої матеріально-технічної та програмної бази для здійснення діяльності організації колективного управління.
Спростовуючи висновки суду першої інстанції апелянтом зазначено про наявність у нього права на оскарження спірних рішень, оскільки право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт прийнятий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується, чи спрямований на виникнення певних юридичних наслідків. Також вказано, що позивач не має можливості захистити свої права в рамках господарсько-правового спору щодо укладення договору з третьою особою або стягнення авторської винагороди, оскільки такі майнові спори мають похідний характер від спору з відповідачами щодо належного проведення процедури і акредитації третьої особи, з якою апелянт зобов`язаний вступати в договірні відносини, що свідчить про порушення його прав та інтересів в межах спірних правовідносин.
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Місто ТВ Сервіс" в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов.
Представники відповідача та третьої особи в судовому засіданні просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, вказавши на його обґрунтованість та відповідність положенням чинного законодавства.
Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Місто ТВ Сервіс" є провайдером програмної послуги згідно із ліценцією Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення від 10.01.2019 № 00770-п та здійснює розповсюдження телепрограм за допомогою аналогових, цифрових та IPTV технологій.
30.07.2019 на засіданні Комісії з акредитації організацій колективного управління, керуючись Законом України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав", Положенням про комісію з акредитації організацій колективного управління, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 04.01.2019 № 8, вирішено акредитувати організацію колективного управління Громадську спілку "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав"  у сфері обов`язкового колективного управління - кабельна ретрансляція об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, крім прав організацій мовлення щодо їхніх власних програм (передач) мовлення, строком на три роки (рішення оформлене витягом з протоколу № 2). В рішенні вказано, що воно набирає чинності з дати його затвердження наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України. 
Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 10.09.2019 № 14 акредитовано організацію колективного управління Громадську спілку "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" у сфері обов`язкового колективного управління - кабельна ретрансляція об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, крім прав організацій мовлення щодо їхніх власних програм (передач) мовлення, строком на три роки. Департаменту інтелектуальної власності доручено протягом трьох робочих днів унести відомості про акредитацію громадської спілки "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" до Реєстру організацій колективного управління.  
З листом від 13.05.2020 № 219-13/05/20 Громадська спілка "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" звернулася до Товариства з обмеженою відповідальністю "Місто ТВ Сервіс" щодо укладення договору про надання дозволу на кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і суміжних прав. 
Позивач, вважаючи, що він не має можливості захистити свої права в межах господарсько-правового спору щодо укладення договору з третьою особою або стягнення авторської винагороди, оскільки такі майнові спори мають похідний характер від спору з відповідачами щодо належного проведення процедури і акредитації третьої особи та вважаючи рішення відповідачів щодо акредитації Громадської спілки "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" протиправними, звернувся з даним позовом до суду.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані рішення про визначення Громадської спілки "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" акредитованою організацією не порушують інтереси позивача як платника збору, зокрема щодо його розміру, або інших обставин, які б безпосередньо впливали на інтереси позивача.
Аналізуючи обставини справи, доводи апелянта та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення, з огляду на таке.
Положеннями пункту 1 статті 1 Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав" від 15.05.2018 № 2415-VIII (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2415-VIII) встановлено, що добровільне колективне управління - колективне управління, що здійснюється організаціями колективного управління, зареєстрованими у встановленому цим Законом порядку, виключно щодо об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, включених до каталогу відповідної організації колективного управління; організація колективного управління - громадське об`єднання зі статусом юридичної особи, зареєстроване в Установі, що не має на меті отримання прибутку, засноване виключно правовласниками, діяльність якого спрямована на колективне управління майновими правами на об`єкти авторського права і (або) суміжних прав; Установа - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності.
Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 2415-VIII Установа забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони авторського права і суміжних прав шляхом здійснення державного нагляду за діяльністю організацій колективного управління та виконання таких функцій:
1) забезпечення реєстрації та акредитації організацій колективного управління, ведення Реєстру організацій колективного управління;
2) забезпечення дотримання організаціями колективного управління вимог цього Закону;
3) застосування до організацій колективного управління санкцій у порядку, визначеному цим Законом;
4) отримання від органів державної влади інформації, документів і матеріалів, необхідних для здійснення колективного управління;
5) надання методичної допомоги організаціям колективного управління та профільним асоціаціям і об`єднанням користувачів;
6) аналіз дотримання вимог законодавства у сфері колективного управління, моніторинг діяльності акредитованих організацій колективного управління та оприлюднення відповідної інформації на офіційному веб-сайті Установи;
7) забезпечення функціонування електронної системи реєстрації та обліку у сфері авторського права і суміжних прав.
Згідно із частиною першою статті 5 Закону № 2415-VIII колективне управління майновими правами суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав здійснюють організації колективного управління, зареєстровані Установою у встановленому цим Законом порядку.
Відповідно до частини шостої статті 12 Закону № 2415-VIII обов`язкове колективне управління поширюється на всю територію України та здійснюється щодо майнових прав усіх правовласників за відповідною категорією у сферах, щодо яких акредитовано організацію, у тому числі тих, що не укладали договір про управління об`єктами авторського права і (або) суміжних прав з акредитованою організацією, незалежно від обраного такими правовласниками способу управління належними їм правами.
Обов`язкове колективне управління об`єктами авторського права і (або) суміжних прав здійснюється виключно у таких сферах:
1) право слідування щодо творів образотворчого мистецтва;
2) репрографічне відтворення творів та їх частин (уривків);
3) відтворення в домашніх умовах і в особистих цілях творів, виконань, зафіксованих у фонограмах, відеограмах, їх примірниках, а також аудіовізуальних творів та їх примірників;
4) кабельна ретрансляція об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, крім прав організацій мовлення щодо їхніх власних програм (передач) мовлення.
Перелік сфер колективного управління, за якими здійснюється обов`язкове колективне управління, визначений цією частиною, є вичерпним.
За кожною сферою обов`язкового колективного управління визначається одна акредитована організація.
Одна організація колективного управління може бути акредитована на здійснення обов`язкового колективного управління у декількох сферах, а також одночасно із здійсненням розширеного колективного управління.
Позивач є провайдером програмної послуги та здійснює розповсюдження телепрограм за допомогою аналогових, цифрових та IPTV технологій, та в зв`язку із визначенням громадської спілки "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" як акредитованої організації обов`язкового колективного управління в сфері кабельної ретрансляції об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, відповідно між позивачем та третьою особою на виконання вимог Закону підлягає укладенню договір про використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав та сплата позивачем збору за кабельну ретрансляцію. 
В свою чергу, вважаючи акредитацію Громадської спілки "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" протиправною позивачем договір з третьою особою не укладений, а вказана обставина зумовила звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.
Колегія суддів враховує, що приписами статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
В силу положень частини першої та частини другої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
З системного аналізу зазначених правових норми вбачається, що підставою адміністративного позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, доводить факт порушення своїх прав.
При цьому, предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин; вирішуючи спір суд повинен встановити, що у зв`язку з прийнятим рішенням, вчиненням дії чи допущенням бездіяльності суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи інтереси особи у сфері публічно-правових відносин; при цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.
Суд першої інстанції вірно вказав, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище та захистити порушене, на його думку право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних відносин (предмет та підстави позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись, зокрема з поміж іншого, про наявність права на позов у матеріальному розумінні, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
При цьому, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту є підставою для прийняття судом рішення про відмову у задоволенні позову.
Предметом позову в даній справі є правомірність рішення Комісії з акредитації організацій колективного управління від 30.07.2019 про акредитацію організації колективного управління громадської спілки "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" у сфері обов"язкового колективного управління "кабельна ретрансляція об"єктів авторського права і (або) суміжних прав, крім прав організацій мовлення щодо їхніх власних програм (передач) мовлення" та наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 10.09.2019 № 14 "Про акредитацію організації колективного управління", яким введено і дію спірне рішення Комісії.
Відповідно до пункту 18 та пункту 19 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовим актом є акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальним актом є акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Тобто, індивідуально-правові акти, як результати правозастосування, адресовані конкретним особам, тобто, є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; вміщують індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.
В постанові Верховного Суду від 20.05.2020 № 826/15514/16 зазначено, що національним законодавством (Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України) передбачено захист прав, свобод, інтересів осіб від порушень суб`єктів владних повноважень. Системний аналіз положень Конституції України (статей 55, 124, 125), Кодексу адміністративного судочинства України (статей 2, 4, 19) свідчить, що адміністративні суди захищають суб`єктивні права, свободи, інтереси, якщо:
- особа перебувала у публічно-правових відносинах, які належать до юрисдикції адміністративних судів (стаття 125 Конституції України, статті 2, 19 КАС України);
- мали місце рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (суб`єктів владних повноважень) (стаття 55 Конституції України, стаття 2 КАС України);
- рішенням, дією, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено права, свободи, інтереси особи (стаття 2 КАС України);
- між особою і суб`єктом владних повноважень виник публічно-правовий спір (ст. 124 Конституції України, статті 2, 4, 19 КАС України);
- рішення, дія, бездіяльність суб`єкта владних повноважень безпосередньо адресовані особі.
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо оскарження індивідуального акта право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі щодо якої цей акт прийнятий або прав, свобод та інтересів, якої він безпосередньо стосується чи спрямований на виникнення певних юридичних наслідків. Індивідуальні акти, як результати правозастосування, адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, у яких передбачені суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їхня юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2019 року, справа №9901/226/19,).
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16.10.2018 у справі № 9901/415/18 висловила позицію, відповідно до якої законодавчі обмеження стосовно можливості оскарження актів індивідуальної дії не шкодять самій суті права на доступ до суду, оскільки ці акти можуть бути оскаржені у суді їхніми адресатами, тобто суб`єктами, для яких відповідні акти створюють права та/чи обов`язки. Однією з цілей таких обмежень є недопущення розгляду у судах позовів третіх осіб в інтересах (або всупереч інтересам) адресатів індивідуальних актів. І така мета досягається законодавчо встановленим обмеженням, тобто останнє є пропорційним переслідуваній меті.
Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Позивачем в доводах апеляційної скарги належно не обґрунтовано наявність підстав для відступу від вищевказаних правових позицій Верховного Суду, які під час розгляду справи були правомірно враховані судом першої інстанції на виконання ч. 5 ст. 242 КАС України.
Так, оскаржувані в межах спірних правовідносин рішення є актами індивідуальної дії та стосуються Громадської спілки "Коаліція аудіовізуальних  і музичних прав", а отже такі рішення породжують права й обов`язки тільки для того суб`єкта, якому його адресовано - Громадській спілці "Коаліція аудіовізуальних  і музичних прав".
Разом з тим, суд першої інстанції доречно зауважив, що Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України не приймалося жодних рішень безпосередньо щодо позивача та ним не реалізовувалися управлінські функції щодо позивача, оскільки позивач не є учасником публічно-правових відносин з проведення конкурсу та визначення акредитованої організації, а той факт, що позивач повинен укласти договір про використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав та сплаті збір за кабельну ретрансляцію не свідчить про наявність права на оскарження до суду вищезазначених рішень та внаслідок прийняття таких сталося порушення його права, свобод та інтересів. 
Водночас, визначенням Громадської спілки "Коаліція аудіовізуальних  і музичних прав", як акредитованої організації не порушуються інтереси позивача як платника збору, зокрема щодо його розміру, або інших обставин, які б безпосередньо впливали на інтереси позивача.
Колегія суддів вказує, що судом перщої інстанції обгрунтовано відхилено твердження позивача стосовно порушення процедури прийняття відповідачами оскаржуваних рішень та щодо відсутності у Громадської спілки "Коаліція аудіовізуальних  і музичних прав" достатньої кількості матеріальної бази, які містяться також і в апеляційній скарзі, позаяк зазначені посилання не впливають на зміст, права, свободи та інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю "Місто ТВ Сервіс" як позивача у справі.
Також суд апеляційної інстанції не приймає доводи апелянта стосовно того, що він зобов`язаний вступати в договірні відносини з Громадською спілкою "Коаліція аудіовізуальних  і музичних прав", адже, з урахуванням предмету спору, такі доводи не можуть свідчити про наявність порушеного права ТОВ "Місто ТВ Сервіс" станом на момент розгляду даної справи.
Крім того, зазначені посилання фактично ґрунтуються на припущеннях позивача, що після укладення відповідних договорів з третьою особою, остання не зможе належно виконувати свої функції, що призведе до порушення прав чи інтересів ТОВ "Місто ТВ Сервіс", що не може бути належною підставою для висновку про наявність порушених прав та інтересів позивача у даній справі.
Разом з тим, згідно з частиною шостою, сьомою статті 25 Закону № 2415-VIII у разі порушення організацією колективного управління вимог законодавства України у сфері авторського і (або) суміжних прав, у тому числі у разі відмови у здійсненні переговорних процедур, визначених   статтею 22   цього Закону, Установа приймає рішення про застосування до організації колективного управління санкцій у вигляді попередження.
Організація, яка отримала попередження, зобов`язана в установлений у попередженні строк усунути зазначені порушення та письмово повідомити про це Установу.
У разі невиконання або неналежного виконання вимог, зазначених у попередженні Установи, і (або) продовження порушення вимог законодавства у сфері авторського права і (або) суміжних прав, зазначених у попередженні, Установа приймає рішення про скасування акредитації та/або реєстрації такої організації та виключення такої організації з реєстру організацій колективного управління.
Таким чином, у разі порушення Громадською спілкою "Коаліція аудіовізуальних  і музичних прав" вимог законодавства України у сфері авторського і (або) суміжних прав позивач наділений правом звернутися до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України з відповідною заявою з метою здійснення Установою державного нагляду за діяльністю організації колективного управління та усунення виявлених порушень, про що вірно вказано судом попередньої інстанції.
В контексті викладеного, колегія суддів погоджується з тим, що внаслідок відсутності публічно-правових відносин між позивачем і відповідачами, відсутності факту порушеного права позивача у зв`язку із прийняттям оскаржуваних рішень, у позивача не виникає право на захист, що свідчить про відсутність публічно-правового спору між позивачем і відповідачем, а відповідно підстави для задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Місто ТВ Сервіс" - відсутні. 
Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог   ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку за наслідками розгляду даної справи.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Місто ТВ Сервіс" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Місто ТВ Сервіс" до Комісії з акредитації організацій колективного управління при Міністерстві розвитку економіки, торгівлі і сільського господарства України, Міністерства розвитку економіки, торгівлі на сільського господарства України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Громадська спілка "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач                                                                        В. В. Кузьменко 

Судді:                                                                                           О. М. Ганечко

                                                                                                    О. В. Карпушова

Повний текст виготовлено 12.08.2021.