ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року	Львів	Справа № 300/184/20 пров. № А/857/9274/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                        Обрізко І.М., 
суддів                                                            Іщук Л.П., Онишкевича Т.В., 
за участю секретаря судового засідання           Максим Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу управління Держпраці в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 19 березня 2021 року, прийняте суддею Скільським І.І.  о 12 годині 12 хвилин у місті Івано - Франківську, повний текст складений 24.03.2021 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до управління Держпраці в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

                                                       встановив:

ФОП ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася з адміністративним позовом до управління Держпраці в Івано-Франківській області (надалі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови від 16.01.2020 року.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 19 березня 2021 року позов задоволено.
Задовольняючи позов, суд виходив з того, що під час допиту в судовому засіданні, неповнолітня ОСОБА_2 пояснила суду, що про роботу у готелі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » вона домовилась саме з ФОП ОСОБА_3 . У ФОП ОСОБА_1 вона ніколи не працювала, про роботу з нею не домовлялася та ніколи її не бачила.
Факт працевлаштування ОСОБА_2 у ФОП ОСОБА_3 підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленням про прийняття працівника на роботу від 09.12.2019 року, наказом №3, трудовим договором від 09.12.2019 року та наказом №3 від 12.12.2019 року про звільнення (а.с. 89, 111-113).
Не підтверджує факту роботи у позивача і надана суду фотографія ОСОБА_2 , здійснена під час інспекційного відвідування, оскільки позивач орендує приміщення кафе, а на футболці у якій вдягнута ОСОБА_2 наявний надпис готель « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, управління Держпраці в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги звертає увагу на те, що позивачем здійснено фактичний допуск до роботи ОСОБА_2 без належного оформлення трудових відносин, чим порушено вимоги ч.3 ст. 24 КЗпП України.
У відповіді на припис позивач зазначила, що ОСОБА_2 працевлаштовано у ФОП ОСОБА_3 відповідно до укладеного трудового договору від 09.12.2019 року. При цьому, копію такого договору не надала, так само як і копію договору про стажування ОСОБА_2 .
Апелянт припускає, що на ОСОБА_2 зі сторони позивача та її довіреної особи чинилися заходи психологічного та матеріального впливу, що підтверджується непевними та суперечливими свідченнями останньої.
Зазначає, що порушення строків розгляду справи є порушенням присяги та підставою для дисциплінарної відповідальності судді.
Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позову.
В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом встановлено, що на підставі наказу про проведення інспекційного відвідування від 06.12.2019 року за №1538-Д та направлення від 06.12.2019 року за №15-10/7314, посадовими особами управлінням Держпраці в Івано-Франківській області проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 . Термін дії направлення з 06.12.2019 року по 19.12.2020 року.
В ході здійснення даного заходу контролю у формі інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1  за адресою: АДРЕСА_1 , посадовими особами управління Держпраці складено акт інспекційного відвідування, яка використовує найману працю від 18.12.2019 року №ІФ2119/1674/АВ.
Даною перевіркою виявлено порушення позивачем вимог статті 24 Кодексу законів про працю України, зокрема встановлено, що ФОП ОСОБА_1 , порушила вимоги частини 3 та частини 5 статті 24 КЗпП України та постанови КМУ від 17.06.2015 року №413 та фактично допустила до роботи найманого працівника неповнолітню ОСОБА_2 без оформлення трудового договору з нею в письмовій формі  (а.с. 55-57).
У відповідності до акту інспекційного відвідування відповідачем винесено припис про усунення виявлених порушень №ІФ2119/1674/АВ/П від 18.12.2019 року.
21.12.2019 року позивачу направлено лист від 20.12.2019 року у якому зазначено, що справа про накладення штрафу розглядається у 45-ти денний строк.
16.01.2020 року уповноваженою посадовою особою винесено постанову про накладення штрафу за №ІФ2119/1674/АВ/П/ТД-ФС, якою за порушення вимог частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України на позивача накладено штраф у розмірі 125 190 грн.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»  державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»  орган державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, під час здійснення державного нагляду (контролю) має право, зокрема, застосовувати санкції до суб`єктів господарювання, їх посадових осіб та вживати інших заходів у межах та порядку, визначених законом.
Відповідно до пункту 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №823 (надалі - Порядок №823) заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
Відповідно до пунктів 16, 17 Порядку №823 за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування (далі - акт) і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю.
Акт складається в останній день інспекційного відвідування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування. Другий примірник акта залишається в інспектора праці.
Згідно пункту 19 даного Порядку матеріали, зафіксовані засобами аудіо-, фото- та відеотехніки в ході інспекційних відвідувань, долучаються до акта у паперовому або електронному вигляді на дисках для лазерних систем зчитування, на яких проставляється номер і дата складення акта. Про долучення таких матеріалів робиться відмітка в акті.
Пунктом 24 Порядку №823, у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом, після розгляду зауважень об`єкта відвідування до нього (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування, за результатами якого вносить припис та вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.
Згідно з ч.2 ст.2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
За змістом ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.
З аналізу чинного законодавства вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.
Зазначений висновок апеляційного суду відповідає позицію Верховного Суду, викладеній у постанові від 25.11.2019 року у справі №620/392/19 та у  постанові  від 04.07.2018 року у справі №820/1432/17.
Відповідно до ч.1 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим, зокрема, при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу).
Частиною першою статті 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.
Абзацом 2 частини другої статті 265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Із матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність в готелі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , та виявлено факт роботи ОСОБА_2 , яка, згідно наданих пояснень, стажувалася на посаді офіціант-бармен у ФОП ОСОБА_1 , з 05.12.2019 року, у зв`язку з чим відповідачем зроблено висновок про порушення позивачем вимог трудового законодавства та притягнуто до відповідальності.  
Судом першої інстанції встановлено та не заперечується учасниками справи, що приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » позивач орендувала у ОСОБА_4 для здійснення нею підприємницької діяльності, що підтверджується наданим суду договором оренди від 28.11.2019 року, іншу частину приміщення - готель « ІНФОРМАЦІЯ_1 » орендує ФОП ОСОБА_3 . 
Згідно письмових пояснень, наданих посадовим особам відповідача під час інспекційного відвідування, вбачається неповнолітня громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначила роботодавцем - ОСОБА_1 , адреса - АДРЕСА_1 , посада - офіціант-бармен, працює з 05.12.2020 року, дата укладення трудового договору - стажування, режим роботи - з 06:00 год. до 22:00 год., розмір заробітної плати 6000-8000 грн.
Однак, під час допиту в судовому засіданні, неповнолітня ОСОБА_2 пояснила суду, що про роботу у готелі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » вона домовилась саме з ФОП ОСОБА_3 . У ФОП ОСОБА_1 вона ніколи не працювала, про роботу з нею не домовлялася та ніколи її не бачила, а 09.12.2019 року почала працювати у ФОП ОСОБА_3 згідно трудового договору, 14.12.2019 року звільнилася. 
На запитання чому у поясненнях наданих контролюючому органу вона написала роботодавцем ОСОБА_1 зазначила, що коли інспектор запитав у кого вона буде працювати, ОСОБА_3 яка була присутня під час перевірки сказала, щоб вона вказала, що у ОСОБА_1 , тому вона і вказала це  у своїх письмових поясненнях. 
Колегія суддів також звертає увагу на те, що ОСОБА_2 була попереджена про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, що підтверджується присягою свідка (а.с.145).
Факт працевлаштування ОСОБА_2 у ФОП ОСОБА_3 підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленням про прийняття працівника на роботу від 09.12.2019 року, наказом №3, трудовим договором від 09.12.2019 року та наказом №3 від 12.12.2019 року про звільнення (а.с. 89, 111-113).
Відтак, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що твердження відповідача про те, що ОСОБА_2 , працювала саме у позивача спростовуються викладеними вище обставинами, а тому висновки контролюючого органу про факт роботи ОСОБА_2 у позивача без укладення трудового договору є не підтвердженими. 
З приводу покликання апелянта на порушення строків розгляду справи, як на підставу скасування судового рішення, не заслуговують на увагу суду, оскільки зазначене не входить у перелік підстав для скасування судового рішення, передбачений ч.1 ст.317 КАС України.
Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
                                                             постановив:

Апеляційну скаргу управління Держпраці в Івано-Франківській області залишити без задоволення, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 19 березня 2021 року у справі № 300/184/20 -  без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	
Повне судове рішення складено 06.08.2021 року.