ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3347/21 Справа № 211/2360/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Папарига В. А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Бондар Я.М.,
суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.
секретар судового засідання-Кислиця І.В.
сторони:
позивач -  ОСОБА_1 
відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС», Приватне акціонерне товариство «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»
третя особа- ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, впорядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС» на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 грудня 2020 року, ухваленого суддею Папаригою В.А. в місті Кривому Різі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 18 грудня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ: 
У квітні 2020 року позивач  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС», Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», третя особа ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом. 
В обґрунтування позову зазначив, що під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 22.01.2016 року, на автодорозі НІ 1 Дніпропетровськ - Миколаїв, йому були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості. 
Відповідно до вироку Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30.03.2018 року винуватцем вказаної дорожньо-транспортної пригоди був визнаний ОСОБА_2 - працівник Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС», який, керуючи автобусом «Мерседес Бенц 0345» (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ), порушив Правила дорожнього руху України, його було засуджено за ч.1 ст.286 КК України. 
Володільцем джерела підвищеної небезпеки - автобуса «Мерседес Бенц 0345» реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_2 , є відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС». 
Цивільна відповідальність ТОВ «АВТОТРАНССЕРВІС», як володільця автобуса «Мерседес Бенц 0345» реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», що підтверджується Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/8442152, в якому зазначено, що «страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю складає сто тисяч гривень». 
25.01.2016 року ТОВ «АВТОТРАНССЕРВІС» повідомило ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про вказану дорожньо-транспортну пригоду і надало документи, які свідчили про те, що під час дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_2 керував забезпеченим транспортним засобом на законних підставах.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди Позивач отримав каліцтво, втратив працездатність. 
В період з 22.01.2016 року по 07.05.2016 року та з 11.05.2016 року по 01.06.2017 року позивач був непрацездатним, йому була встановлена II група інвалідності. 
В період з 01.06.2017 року по 01.06.2018 року він також був непрацездатним, йому була встановлена III група інвалідності. 
Отже, його каліцтво і пов`язана з ним втрата працездатності тривали протягом більш ніж 28-ми місяців. 
До каліцтва позивач, як фізична особа-підприємець здійснював підприємницьку діяльність, та у 2015 році отримав дохід у розмірі 165 221 гривень 66 копійок, його середньомісячний дохід за вказаний період склав 13 768 гривень 47 копійок. 
Оскільки внаслідок каліцтва та пов`язаною з ним втратою працездатності позивач протягом 28-ми місяців був позбавлений можливості здійснювати підприємницьку діяльність, заподіяна йому каліцтвом шкода склала 385 517 гривень 16 копійок (13768,47 гривень х 28 місяців = 385517,16 гривень). 
Посилаючись на положення ч.1 ст.1172, ч.2 ст.1187, ч.1 ст.1194, 1195, 1198 ЦК України, позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача - Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відшкодування за заподіяну йому каліцтвом шкоду - частину, в межах страхової суми (ліміту відповідальності), доходу, що був втрачений ним за двадцять вісім місяців каліцтва, у розмірі 100000,00 (сто тисяч) гривень, а з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС» - частину доходу, що був втрачений ним за двадцять вісім місяців каліцтва і перевищує страхову суму (ліміт відповідальності), у розмірі 28 5517 (двісті вісімдесят п`ять тисяч п`ятсот сімнадцять) гривень 16 копійок та витрати понесені позивачем на правову допомогу у розмірі 15000,00 (п`ятнадцять тисяч) гривень.
Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС», Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», третя особа ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом задоволені частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС» на користь ОСОБА_1 частину доходу, що був втрачений ним за двадцять вісім місяців каліцтва і перевищує страхову суму (ліміт відповідальності), у розмірі 28 5517 (двісті вісімдесят п`ять тисяч п`ятсот сімнадцять) гривень 16 копійок, та витрати понесені на правову допомогу в розмірі 6356 (шість тисяч триста п`ятдесят шість) гривень 86 копійок.
В іншій частині позовні вимоги залишені без задоволення.
Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, ухваленого з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, ставить питання про його скасування з ухваленням нового рішення, яким у повному обсязі відмовити позивачеві ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог.
При цьому, скаржник зазначає, що встановлені позивачу групи інвалідності, спочатку 2, потім 3, свідчать про обмеження чи втрату ним працездатності, але не кожне обмеження чи втрата працездатності можуть призвести до неможливості виконувати роботу.
Вказує, що згідно детельної інформації про фізичну особу – підприємця, вбачається, що позивач лише 03 травня 2017 року припинив діяльність, отже 5 місяців здійснював підприємницьку діяльність. Більш того, існує безліч посад чи робіт, які можуть успішно виконувати особи, яким установлено групу інвалідності в результаті чого не був позбавлений можливості працевлаштуватися. Отже МСЕК установила позивачу групу інвалідності, яким не встановлено факту неможливості працювати, у зв`язку з цим для встановлення факту неможливості працювати внаслідок стану здоров`я у кожній особи з інвалідністю повинна бути індивідуальна реабілітаційна програма інваліда. Вказує, що згідно довідок МСЕК від 11 травня 2016 року та від 22 червня 2017 року вбачається, що причина інвалідності: загальне захворювання. Таким чином відповідач вважає, що позивачем не доведено причинний зв`язок між ДТП та наслідками у вигляді непрацездатності, зазначеними у довідках МСЕК.
Також, Відповідач не погоджується із стягнутими судом витратами на правничу допомогу в сумі 6356,86 грн., оскільки вважає, що судові витрати повинні бути поділені між відповідачами. Вказує, що позивачем не надано оформленого у встановленому законом порядку документу, що свідчить про здійснення оплати послуг адвоката, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанції до прибуткового касового ордера, платіжного доручення з відміткою банку, касового чека або іншого банківського документу, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи).
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника відповідача ТОВ «Автотранссервіс» Караканову Т.В., яка підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги, просила їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Голівера П.В, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просив рішення суду першої інстанції, як законне і належним чином обґрунтоване залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Cудом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2018 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 3400 гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС», треті особи: Державна служба України з безпеки на транспорті, ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», про стягнення матеріальної та моральної шкоди – задоволені частково та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС» на його користь 76960,27 гривень ( 3197,78 грн. – витрати на лікування, 31762,49 –в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 2000,00 грн. витрат понесених на авто-товарознавче дослідження ( а.с. 8-12 – копія вироку). 
Вироком встановлено, що 22 січня 2016 року приблизно о 09 годині 00 хвилин, ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автобусом «Мерседес Бенц 0345», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався за міжміським маршрутом «Інгулець – Дніпропетровськ», по проїзній частині автодороги Н11 Дніпропетровськ – Миколаїв в Криворізькому районі Дніпропетровської області з боку с. Широке в напрямку с. Авдотівка зі швидкістю близько 50 км/год. В цей час на звуженні дороги ліворуч, біля правого краю проїзної частини стояв автомобіль «ГАЗ-3302-414 СПГ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , спереду якого знаходився ОСОБА_1 , який займався ремонтом автомобіля. ОСОБА_2 проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, допустив занос керованого ним автобусу, чим порушив п.п. 1.5, 2.3 (б), 12.3 Правил дорожнього руху України, та контактував передньою частиною автобусу «Мерседес Бенц 0345» реєстраційний номер НОМЕР_1 з задньою частиною автомобілю «ГАЗ-3302-414 СПГ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який стояв біля правого краю проїзної частини. Внаслідок зіткнення автомобіль «ГАЗ-3302-414 СПГ», реєстраційний номер НОМЕР_2 просунувся вперед та контактував з пішоходом ОСОБА_1 , який знаходився попереду нього. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя та правої гомілки, закритого перелому середньої третини правої великогомілкової кістки без зміщення, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області в частині вирішення цивільного позову скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд для розгляду цивільного позову у встановленому порядку, в іншій частині вирок залишено без змін ( а.с. 13-14 – копія ухвали).
Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 22.04.2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС», треті особи: Державна служба України з безпеки на транспорті, ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», про стягнення матеріальної та моральної шкоди – задоволені частково та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС» на його користь 7424,54 грн матеріальної шкоди, 2000,00 грн. витрат понесених на автотоварознавче дослідження та 15000,00 грн. - моральної шкоди, в задоволені інших позовних вимог відмовлено (а.с. 15-19 – копія рішення).
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14.01.2020 року вищевказане рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 22.04.2019 року залишено без змін ( а.с. 20-23 – копія постанови).
З наданих позивачем доказів встановлено, що ОСОБА_2 на момент вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, на підставі трудової угоди від 11 січня 2016 року, був працівником Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС». Також встановлено, що 05.08.2015 року між Приватним акціонерним товариством «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС» укладено поліс №АІ/8442152 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого транспортний засіб «Мерседес Бенц 0345», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , є забезпеченим. Відповідно до страхового полісу №АІ/8442152, страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, складає: 100 000 грн., строк дії з 28.08.2015 року по 27.02.2016 року, франшиза- 0 грн. 
25 січня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС», повідомило Приватне акціонерне товариство «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про вищевказану дорожньо-транспортну пригоду, що мала місце 22 січня 2016 року. Вказані обставини не заперечувалися відповідачами (а.с.7, 15-23– копія полісу, копії рішення, постанови суддів).
Згідно копій листків непрацездатності, ОСОБА_1 з діагнозом ЗЧМТ, струс головного мозку, параорбітальна гемотома праворуч, забій м`яких тканин голови, обличчя, ЗТГ, забій грудної клітини, закритий перелом с/з правої великоберцової кістки без зміщення перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ «Криворізька міська лікарня №2» в період з 22 січня 2016 року по 06 лютого 2016 року, в подальшому продовжував лікування в період з 07 лютого 2016 року по 07 травня 2016 року амбулаторно в КЗ «Криворізька міська лікарня №1». Згідно довідки МСЕК №424967 йому встановлена інвалідність ІІ групи. В період з 01.06.2017 року по 01.06.2018 року він також був непрацездатним, та йому була встановлена III група інвалідності. (а.с.24-29 – копії листків непрацездатності, повідомлень).
До дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець, від якої у 2015 році отримав дохід у розмірі 165221 гривня 66 копійок. Вказана обставина підтверджується Податковою декларацією платника єдиного податку від 10.01.2016 року (а.с.30 – копія податкової декларації).
З наданих позивачем доказів, вбачається, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 внаслідок каліцтва та пов`язаною з ним втратою працездатності протягом 28-ми місяців (з 22.01.2016 року по 01.06.2018 року) був позбавлений можливості здійснювати підприємницьку діяльність в результаті втрати працездатності. 
У 2015 році його середньомісячний дохід, як особи підприємця склав 13768 гривень 47 копійок (165221,66 гривень : 12 місяців = 13768,47 гривень).
Таким чином, заподіяна позивачу внаслідок каліцтвом шкода склала 385517 гривень 16 копійок (13768,47 гривень X 28 місяців = 385517,16 гривень).
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до страхового полісу серії АІ №8442152, страховий ліміт 50 000 грн. встановлений на відшкодування шкоди, заподіяної майну та страховий ліміт 100 000,00 грн. - на відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення частини доходу, що був втрачений ним за за двадцять вісім місяців каліцтва і перевищує страхову суму (ліміт відповідальності), у розмірі 28 5517,16 грн., виходив з обґрунтованості його вимог, заявлених до відповідача ТОВ «Автотранссервіс».
Відмовляючи ОСОБА_3  у задоволенні його позовних вимог, заявлених до страховика Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив встановлений підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк для звернення із заявою про страхове відшкодування, тому вимоги позивача про стягнення на його користь відшкодування в межах страхової суми (ліміту відповідальності), доходу, що був втрачений ним за двадцять вісім місяців каліцтва, у розмірі 100000,00 гривень, задоволенню не підлягають.
Рішення суду в частині відмовлених до страховика позовних вимог не оскаржується і в цій частині колегією суддів не переглядається.
За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанції у повній мірі з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і належним чином обґрунтованим.
Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Відповідно до ч.1 статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Відповідно до положень ст.1198 ЦК України, розмір доходу фізичної особи-підприємця, втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, що підлягає відшкодуванню, визначається з її річного доходу, одержаного в попередньому господарському році, поділеного на дванадцять. Якщо ця особа отримувала дохід менш як дванадцять місяців, розмір її втраченого доходу визначається шляхом визначення сукупної суми доходу за відповідну кількість місяців. Розмір доходу від підприємницької діяльності, втраченого фізичною особою-підприємцем внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, визначається на підставі даних податкового органу.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Так, матеріалами справи підтверджено і не заперечується сторонами по справі, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя та правої гомілки, закритого перелому середньої третини правої великогомілкової кістки без зміщення, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Також матеріалами справи підтверджено, що до дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець, від якої у 2015 році отримав дохід у розмірі 165 221 гривня 66 копійок. 
Вказана обставина підтверджується Податковою декларацією платника єдиного податку від 10.01.2016 року (а.с.30 – копія податкової декларації).
Окрім того, наданими позивачем доказами, підтверджено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 внаслідок каліцтва та пов`язаною з ним втратою працездатності протягом 28-ми місяців (з 22.01.2016 року по 01.06.2018 року) був позбавлений можливості здійснювати підприємницьку діяльність в результаті втрати працездатності. 
Податковою декларацією платника єдиного податку від 10.01.2016 року встановлено, що у 2015 році середньомісячний дохід ОСОБА_1 , як особи підприємця склав 13768 гривень 47 копійок, виходячи з розрахунку 165221,66 гривень : 12 місяців = 13768,47 гривень.
Таким чином судом встановлено, що заподіяна позивачу внаслідок каліцтвом шкода склала 385517 гривень 16 копійок, відповідно розрахунку 13768,47 гривень х 28 місяців = 385517,16 гривень.
Страховим полісом серії АІ №8442152, встановлено, що страховий ліміт розміром 50 000 грн. встановлено на відшкодування шкоди, заподіяної майну, а страховий ліміт в розмірі 100 000,00 грн. встановлено на відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого.
Суд відмовив позивачеві в задоволенні його позовних вимог, заявлених до страховика Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», оскільки останнім був пропущений строк для звернення із заявою про страхове відшкодування і у цій частині рішення суду не оскаржується.
Оскільки, обсяг відповідальності страхувальника, відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС» обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, суд першої інстанції стягнув зі страхувальника на користь позивача частину доходу, що був втрачений ОСОБА_1 за двадцять вісім місяців каліцтва і перевищує страхову суму (ліміт відповідальності), у розмірі 28 5517 (двісті вісімдесят п`ять тисяч п`ятсот сімнадцять) гривень 16 копійок.
Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, а також погоджується і з визначеною судом сумою частини доходу, який був втрачений позивачем в результаті каліцтва отриманого під час дорожньо-транспортної пригоди, винним у якій визнано водія Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС» ОСОБА_2 .
Під час апеляційного перегляду справи відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС» заявило клопотання про зупинення провадження по справі до перегляду Великою Палатою Верховного Суду судового рішення по справі №477/874/19, в якій на думку скаржника обставини справи є ідентичними з даною справою.
Колегія суддів, вислухавши думку сторін по заявленому клопотанню дійшла висновку про відмову в його задоволенні, виходячи з наступних підстав.
Статтею 252 ЦПК України визначено право суду, за яких підстав він має право зупинити провадження у справі. 
Згідно з пунктом 10 частини 1 вказаної статті суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо.
Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.
Аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку, що на підставі п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, суд зупиняє провадження у справі лише у тому випадку, коли її неможливо розглянути у зв`язку з тим, що питання про наявність певних фактів, від яких залежить її вирішення, відповідно до чинного законодавства вирішується в іншій цивільній, господарській або кримінальній справі чи у справі, що розглядається в адміністративному порядку. Сам по собі розгляд питання іншим органом, не пов`язаний зі встановленням наявності чи відсутності таких фактів, не є підставою для зупинення провадження. Зупинення провадження в цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, яка розглядається в порядку цивільного, кримінального, господарського чи адміністративного судочинства, може мати місце тільки в тому разі, коли в цій, іншій, справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених у цивільній справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.
Колегія суддів, перевіряючи доводи відповідача щодо наявності підстав для зупинення провадження у справі до перегляду Великою Палатою Верховного Суду судового рішення по справі №477/874/19, дійшла висновку, що обставини справи що переглядається в апеляційному порядку і обставини справи №477/874/19 різняться між собою.
Так з ухвали Великої Палати Верховного суду від 02 березня 2021 року по справі №477/874/19, якою прийнято для продовження розгляду справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про відшкодування шкоди за касаційними скаргами ОСОБА_4 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 грудня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 30 квітня 2020 року і призначено справу до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами на 6 квітня 2021 року у приміщенні Верховного Суду за адресою: м.Київ, вул. Пилипа Орлика, 8., вбачається наступне.
В ухвалі Великої Палати Верховного суду від 02 березня 2021 року зазначено, що оскільки Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду, та з огляду на те, що у справі є виключна правова проблема, яка полягає у неоднаковому застосуванні у подібних правовідносинах статей 1188, 1198 ЦК України та статті 25 Закону №1961-IVстосовно відшкодування заподіяння шкоди при взаємодії джерел підвищеної небезпеки під час вирішення справ, які, як правило, є малозначними в силу закону, Велика Палата Верховного Суду приймає справу №477/874/19 до розгляду.
У справі №477/874/19 позивач була пасажиром одного з двох автомобілів-учасників ДТП та є постраждалою внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. Відносини щодо відшкодування шкоди у цьому спорі регулюють «статті 1178, 1188 Цивільного кодексу України» (далі – ЦК України), з яких стаття 1188 ЦК України є спеціальною щодо статті 1166 ЦК України.
У даній справі потерпілий ОСОБА_1 постраждав внаслідок дії одного джерела підвищеної небезпеки, автобуса «Мерседес Бенц 0345» (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ), яким керував працівник Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС» ОСОБА_2 і був визнаний винним у дорожньо-транспортній пригоди, вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30.03.2018 року. 
Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
За даними Єдиного державного реєстру судових рішень станом на день розгляду апеляційної скарги 30.06.2021 відомості про розгляд Великою Палатою Верховного Суду справи №477/874/19 відсутні.
Доводи відповідача що судові витрати повинні бути поділені між відповідачами, а також його незгода із визначеною судом до стягнення сумою витрат на правничу допомогу, яка становить 6356,86 грн., колегія суддів відхиляє, оскільки доводи скаржника у цій частині є необґрунтованими.
Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 2 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 року визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04).
Відповідно п.1.1 Договору про надання правової допомоги від 10 квітня 2020 року, кладеного між адвокатом Голівер Павлом Володимировичем та позивачем ОСОБА_1 , Виконавець зобов`язується бути представником Замовника в Довгинцівському районному суді міста Кривого Рогу та в Дніпровському апеляційному суді, під час судового та апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС» та Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, а Замовник збов`язується оплатити послуги Виконавця. 
У позовній заяві позивач просив суд стягнути на його користь витрати понесені ним на правову допомогу у розмірі 15000,00 (п`ятнадцять тисяч) гривень.
На підтвердження вищевказаних витрат позивачем надано суду наступні докази: договір про надання правничої допомоги від 10.04.2020 року; додаток №1 до договору про надання правової допомоги; копію квитанції серії ААЗ №362883 від 10.04.2020 року про сплату за вищевказаним договором 15000 (п`ятнадцяти тисяч) гривень; розрахунок вартості правничої допомоги ( а.с. 31-34).
Відповідно до розрахунку вартості допомоги, що вже надана та буде надаватися позивачу - ОСОБА_1 у зв`язку з підготовчими діями та судовим розглядом його позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС» та Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом від 21.04.2020 року вбачається, що на вивчення та аналіз обставин цивільної справи адвокатом Голівером П.В. було витрачено 4 години, на надання позивачу - ОСОБА_1 попередньої консультації по цивільній справі адвокатом Голівером П.В. було витрачено 1 година, на підготовку позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, адвокатом Голівером П.В. було витрачено 15 годин, на безпосередній розгляд цивільної справи в судовому засіданні адвокатом Голівером П.В. має бути витрачено 10 годин. З розрахунку також видно, що фактична вартість наданої адвокатом Голівером П.В. правничої допомоги позивачу склала 500 ( п`ятсот) гривень за 1 годину. 
Відповідно до положень ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Перевіривши наданий адвокатом розрахунок, суд встановив, що адвокатом Голівером П.В. на вивчення та аналіз обставин цивільної справи було витрачено 4 години, однак вивчення та аналіз якої саме цивільної справи станом на 10.04.2020 року адвокатом витрачався час в розрахунку не вказано, не доведено суду також і те, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, що на теперішній час розглядається судом. Крім того, як вбачається з протоколів судових засідань від 09.06.2020 року та від 16.09.2020 року адвокатом Голівером П.В. на безпосередній розгляд цивільної справи в судовому засіданні витрачено 1 годину 10 хвилин ( а.с. 78, 116-117 – протоколи).
Суд першої інстанції, приймаючи до уваги розрахунок наданий стороною позивача, та враховуючи наведені у рішенні обставини, дійшов висновку, що доведеними витратами на правову допомогу, що понесені позивачем є витрати в розмірі 8583, 30 гривень.
При цьому, суд виходив з того, що на надання позивачу - ОСОБА_1 попередньої консультації по цивільній справі адвокатом Голівером П.В. було витрачено 1 година, на підготовку позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, адвокатом Голівером П.В. було витрачено 15 годин, на безпосередній розгляд цивільної справи в судовому засіданні адвокатом Голівером П.В. було витрачено 1 година 10 хвилин, що разом складає 17 годин 10 хвилин, та, виходячи з встановленої між позивачем та адвокатом вартості робіт в розмірі 500 гривень за годину, розмір правничої допомоги становить 8583, 30 гривень.
Оскільки позовні вимоги позивача підлягали частковому задоволенню, суд першої інстанції стягнув з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС» на користь позивача витрати понесені ним на правову допомогу в розмірі 6356 (шість тисяч триста п`ятдесят шість) гривень 86 копійок, виходячи з наступного розрахунку 285517,16 гривень (задоволені вимоги) : 385517,16 гривень (заявлені вимоги) * 8583,30 (понесені витрати на правову допомогу).
Колегія суддів повністю погоджується із наведеним судом першої інстанції розрахунком присуджених до стягнення витрат на правничу допомогу, вважає його таким, що повністю відповідає нормам, встановленим у статті 141 ЦПК України.
Оскільки позовні вимоги до іншого відповідача, страховика Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» були залишені без задоволення через пропуск позивачем строку звернення із позовом, суд першої інстанції не мав права, понесені позивачем судові витрати покласти на іншого відповідача, як вважає відповідач, тому у цій частині вимоги скаржника є необґрунтованими.
Отже, суд першої інстанції, частково задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 у відповідності з нормами п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України поклав судові витрати на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, надав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС» залишити без задоволення.
Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст судового рішення складено 05 липня 2021 року.

Головуючий:

Судді: