ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 612/479/20                                        Головуючий суддя І інстанції Масло С. П.
Провадження № 22-ц/818/3421/21, 22-ц/818/3921/21        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають з договорів оренди

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року                                                                м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                        Яцини В.Б.,
суддів колегії                                        Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря судового засідання        Семикрас О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 22 лютого 2021 року та додаткове рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 25 березня 2021 року, ухвалені у складі судді Масла С.П., по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Колос» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Софіївська сільська рада Близнюківського району Харківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_2 , про визнання недійсним правочину та реєстрації права,

встановив :

У серпні 2020 року ТОВ «Колос» звернувся до Близнюківського районного суду Харківської області із зазначеною позовною заявою, в якій просив: 1) визнати недійсним правочин щодо укладення договору від 21.03.2019 оренди землі: кадастровий номер 6320686300:02:001:0368 площею 5,3281 га, укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 , та реєстрації його в Державному реєстрі речових прав.
В обґрунтування позову зазначив, що 02.10.2012 між ТОВ «Колос» та Близнюківською РДА був укладений договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 6320686300:02:001:0368, загальною площею 5,3281 га на 49 років, який був зареєстрований в органах ДЗК 08.11.2012 №632068634002021. На підставі зазначеного договору підприємство сумлінно сплачувало орендну плату до бюджету Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області.
Позивач зазначив, що 15.08.2018, не повідомивши ТОВ «Колос», Близнюківський районний суд Харківської області прийняв рішення у справі №612/464/17, відповідно до якого право власності на орендовану земельну ділянку визнається за громадянкою ОСОБА_2 
21.09.2018, на підставі рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 15.08.2018 у справі №612/464/17, яке надала ОСОБА_2 до Близнюківської РДА, було видано розпорядження №844 «Про передачу у власність земельної ділянки громадянці ОСОБА_2 для ведення товарного виробництва на території Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області».
27.09.2018 державним реєстратором Софіївської сільської ради Кузнєцовою І.В. зареєстровано право власності на земельну ділянку, з кадастровим номером 6320686300:02:001:0368, площею 5,3281 га за ОСОБА_2 (номер запису про право власності 28190524), припинено право оренди за ТОВ «Колос» у березні 2019 року і зареєстровано 21.03.2019 за ФОП ОСОБА_1 на 49 років (номер запису про інше речове право 30846787).
17.10.2018 Близнюківська РДА видає розпорядження №921 «Про припинення дії договору оренди землі, укладеного між Близнюківською РДА та ТОВ «Колос» від 23.10.2012 на земельну ділянку, що розташована на території Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області за межами населених пунктів», в якому вказує:
1) пунктом 1 припинити дію договору оренди земельної ділянки, кадастровий номер 6320686300:02:001:0368, загальною площею 5,3281 га;
2) пунктом 2 укласти угоду про припинення дії договору оренди землі, визначеного п. 1 даного розпорядження;
3) зареєструвати угоду про припинення дії договору оренди землі, зазначену в пункті 2 даного розпорядження у встановленому чинним законодавством порядку.
25.09.2019 Постановою Верховного Суду у справі №612/464/17, рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 15.08.2018 та постанову Харківського апеляційного суду від 27.11.2018 скасовано, ухвалене нове рішення, яким у задоволенні вимог ОСОБА_2 до Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області про визнання права власності на земельну ділянку (пай), в порядку спадкування та встановлення факту проживання однією сім`єю відмовлено.
ТОВ «Колос» звернулось з листом вих. №225 від 12.12.2018 до Близнюківської РДА з проханням скасувати вказані розпорядження з підстав зазначених вище, на який було надано відповідь, що розпорядження голови місцевої державної адміністрації скасовуються відповідно до ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.
ТОВ «Колос» звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом, в якому просило:
1) визнати недійсним розпорядження Близнюківської РДА №844 «Про передачу у власність земельної ділянки громадянці ОСОБА_2 для ведення товарного виробництва на території Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області»;
2) визнати недійсним розпорядження Близнюківської РДА №921 «Про припинення дії договору оренди землі, укладеного між Близнюківською РДА та ТОВ «Колос» від 23.10.2012 на земельну ділянку, що розташована на території Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області за межами населених пунктів»;
3) Визнати недійсним правочин, щодо укладення договору від 21.03.2019 оренди землі, кадастровий номер 6320686300:02:001:0368, площею 5,3281 га, укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 та реєстрації його 20.03.2019 за заявою останнього в Державному реєстрі речових прав.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 09.10.2019 у справі №922/2167/19 частково задоволені позовні вимоги ТОВ «Колос», а саме: визнано недійсними розпорядження Близнюківської РДА №844 та №921, а провадження у частині визнання недійсним правочину щодо укладення договору оренди землі від 21.03.2019, укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 та реєстрації його 21.03.2019 закрито, з посиланням на ст. 19 ЦПК України.
Рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 22 лютого 2021 року частково задоволено позов ТОВ «Колос» до ФОП ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Софіївська сільська рада Близнюківського району Харківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_2 , про визнання недійсним правочину та реєстрації.
Визнано недійсним правочин щодо укладення договору від 21.03.2019 оренди землі, кадастровий номер 6320686300:02:001:0368, площею 5,3281 га, укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 та припинено інше речове право за № 30846787 від 21.03.2019 – право оренди земельної ділянки.
Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ТОВ «Колос» судовий збір у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.
В іншій частині позовних вимог в задоволенні позову відмовлено.
Додатковим рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 25 березня 2021 року заяву представника позивача – ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ТОВ «Колос» судові витрати у розмірі 5171 (п`ять тисяч сто сімдесят одна) грн 80 коп. В іншій частині заяви – відмовлено.
Стягнуто з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Колос», код ЄДРПОУ 31847939, місцезнаходження: 64602, Харківська область, м. Лозова, вул. Свято-Миколаївська, 2-А, судові витрати у розмірі 5171 (п`ять тисяч сто сімдесят одна) грн 80 коп.
В іншій частині заяви – відмовлено.
В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалено при неповному з`ясуванні судом всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, при неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права.
Вказав, що він не є належним відповідачем у справі, оскільки правочин укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 , його не стосується.
Зазначив, що у даному випадку, суд фактично розглянув вимоги, які Позивачем не заявлено у позові, а саме припинив інше речове право за № 30846787 від 21.03.2019 – право оренди земельної ділянки.
Послався на те, що предметом оренди між Позивачем та Близнюківською районною державною адміністрацією Харківської області було майнове право Позивача на земельну частку (пай), що посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай). Тоді як предметом договору оренди між Відповідачем та ОСОБА_2 є земельна ділянка, кадастровий номер 6320686300:02:001:0368 площею 5,3281 га. Тобто, з моменту державної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку ОСОБА_2 припинилися майнові права Позивача на земельну частку (пай), тобто предмет договору оренди між Позивачем та Близнюківською районною державною адміністрацією Харківської області від 22.10.2012 припинив існування. Тому жодних перешкод для укладання договору оренди землі між Відповідачем та ОСОБА_2 не існувало.
Зауважив, що на час звернення до суду Позивач був обізнаний про те, що право власності на земельну ділянку кадастровий номер 6320686300:02:001.0368 відсутнє, тобто власника немає.
Вважає, що позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права, оскільки визнання правочину недійсним не призведе до відновлення його прав. Крім того, з урахуванням того, що ОСОБА_2 не заявляла вимог про визнання за нею права власності на земельну ділянку з конкретним кадастровим номером, на яку вона претендує та яку в подальшому отримала у власність, порушення будь-яких прав та обов`язків Товариства з обмеженою відповідальністю «Колос» (Ідентифікаційний код 31847939) відсутні та не доведені.
Вказав, що вищевказана правова позиція підтверджується Постановою Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 392/1193/17, якою висловлено правову позицію у подібних правовідносинах.
Послався на те, що після виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання відповідною фізичною особою права приватної власності на землю зобов`язання за укладеним товариством з обмеженою відповідальністю «Колос» з Близнюківською районною державною адміністрацією договором оренди землі припинилися відповідно до чинного законодавства. Крім того, укладаючи вказаний договір оренди земельної ділянки (невитребуваної частки (паю), товариство з обмеженою відповідальністю «Колос» повинно було усвідомлювати ризик припинення права оренди у будь- який момент, а тому самостійно контролювати статус цієї земельної ділянки, у тому числі, з метою припинення орендних взаємовідносин та недопущення ситуації, що склалась. Враховуючи зазначене, усі негативні наслідки, пов`язані з такими ризиками, повинна нести сторона правочину, яка їх передбачала і на них погодилась.
Вважає, що договір оренди земельної ділянки укладений відповідно до вимог чинного законодавства, підстави для визнання його недійсним відсутні. Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю «Колос» у своїй позовній заяві не вказало на жодну з підстав для визнання його недійсним.
Вказав, що судом в порушення норм процесуального права незаконно задоволено клопотання Позивача про долучення доказів у судовому засіданні 08.02.2021, яке подано до суду з порушенням норм процесуального права в частині недотримання вимог частини 2 та 9 статті 83, частини 2 статті 222 Цивільного процесуального кодексу, а тому Суд неправомірно долучив докази до матеріалів справи, оскільки Позивачу надавався значний час для подання будь-яких доказів по справі, тим більше, що строк підготовчого судового засідання продовжувався на 30 днів.
Також відповідачем було оскаржене додаткове рішення суду, яке він просить скасувати та відмовити у стягненні витрат на правову допомогу.
Свою скаргу ФОП ОСОБА_4 обґрунтував тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим таким, що ухвалено при неповному з`ясуванні судом всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, при неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права.
Послався на те, що серед додатків до заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Колос» про залучення детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом від 01.03.2021 у справі № 612/479/20 наявні копія договору № 20/36 про надання правничої допомоги від 28.10.2020, копія додатку до договору № 20/36 про надання правничої допомоги від 28.10.2020, копія акту до договору № 20/36 про надання правничої допомоги від 28.10.2020, копія платіжного доручення № 253 від 01.03.2021, копія наказів АО «Прецедент» № 2-з від 27.12.2019 та № 2-з від 29.12.2020, копії фіскальних чеків про оплату та відправлення поштової кореспонденції.
Вважає, що адвокат Шпаковський Д.І. правову допомогу Товариству з обмеженою відповідальністю «Колос» надавав з 28.10.2020, однак не надав детальний опис робіт виконаних ним.
Зазначив, що 28.10.2020 між Адвокатським об`єднанням «Прецедент» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Колос» укладено договір про надання правничої допомоги № 20/36, згідно умов якого Адвокатським об`єднанням «Прецедент» надається правнича допомога під час розгляду справи № 612/479/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Колос». Відповідно до пункту 1 додатку до договору про надання правничої допомоги № 20/36 від 28.10.2020 вбачається, що сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару (винагороди) за надання адвокатом правничої допомоги, вказаної в договорі за представництво клієнта в суді першої інстанції у розмірі 10000,00 грн.
Вказав, що відповідно до пункту 3 додатку до договору про надання правничої допомоги № 20/36 від 28.10.2020 вбачається, що сторони погодили, що виплата гонорару (винагороди) авансом здійснюється в розмірі ста відсотків від гонорару (винагороди), зазначеного у пункті 1 цього додатку. Адвокат вправі не приступати до виконання своїх зобов`язань за договором до тримання авансу. Доказів на виконання вищевказаного пункту додатку до договору про надання правничої допомоги № 20/36 від 28.10.2020 адвокатом Адвокатського об`єднання «Прецедент» Шпаковським Д.І. не надано.
Зауважив, що пунктом 6 додатку до договору про надання правничої допомоги № 20/36 від 28.10.2020 передбачено, що клієнт зобов`язаний також здійснювати оплату фактичних витрат для виконання цього договору, зокрема, витрати на відрядження за межами населеного пункту, де розташоване робоче місце адвоката, добові в розмірі, визначеному відповідно до чинного законодавства України, витрати на поштовий зв`язок. Пунктом 7 додатку до договору про надання правничої допомоги № 20/36 від 28.10.2020 передбачено, що оплата фактичних витрат здійснюється шляхом їх стовідсоткового авансування. Доказів на виконання вищевказаного пункту додатку до договору про надання правничої допомоги № 20/36 від 28.10.2020 адвокатом Адвокатського об`єднання «Прецедент» Шпаковським Д.І. не надано.
Вважає, що Наказами Адвокатського об`єднання «Прецедент» № 2-з від 27.12.2019 га № 2-з від 29.12.2020 встановлено на 2020 та 2021 роки розміри добових витрат у сумі 417,00 грн та 599 грн відповідно. Однак, адвокатом Адвокатського об`єднання «Прецедент» Шпаковським Д.І. не надано наказів, посвідчення на відрядження та доказів списання суми добових витрат на відрядження з рахунків ТОВ «Колос» та зарахування їх на рахунок Адвокатського об`єднання «Прецедент».
Зазначив, що перелік виконаних робіт/послуг не відповідає дійсності, а їх оплата не підтверджується будь-якими доказами та взагалі не узгоджується з визначеним розміром витрат на правничу допомогу.
Послався на те, що матеріали справи свідчать про те, що адвокатом Адвокатського об`єднання «Прецедент» Шпаковським Д.І. здійснено не такий значний розмір роботи, всі судові засідання загалом тривали не більше години, що підтверджується звукозаписами судових засідань та становить взагалі незначний час, складення клопотань, заяв та інших процесуальних документів, підготовка до відправлення та відправлення поштової кореспонденції також взагалі нічим не доведена.
Вказав, що витрати на відправлення кореспонденції у розмірі 171, 80 грн не є витратами, що пов`язані з наданням правничої допомоги та з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, та ЦПК України не передбачає їх відшкодування у зв`язку з наданням правничої допомоги.
Вважає, що акт від 24.02.2021 до договору про надання правничої допомоги № 20/36 від 28.10.2020 не містить даних щодо того, яку саме кількість часу витрачено адвокатом на надання правничої допомоги певного виду.
Зауважив, що до заяви про залучення детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом від 01.03.2021 у справі № 612/479/20 додано платіжне доручення від 01.03.2021№ 253. Однак вищезазначене платіжне доручення не містить повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу у назві реквізиту призначення платежу та відмітки платника.
Також в порушення вимог додатку 9 Інструкції про безготівкові розрахунки, в якому містяться указівки щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, їх реєстрів та відомості, у платіжному дорученні від 01.03.2021 № 253 відсутні наступні реквізити, а саме:
1.        № поля «5» назва реквізиту «Дата валютування» зазначаються наступні вимоги щодо заповнення реквізиту: зазначається дата, починаючи з якої кошти, переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача. Під час формування електронного розрахункового документа системи електронних платежів Національного банку України реквізит «Дата валютування» розміщується в полі «Допоміжні реквізити»;
2.        № поля «19» назва реквізиту «Призначення платежу» зазначаються наступні вимоги щодо заповнення реквізиту: цей реквізит у платіжних дорученнях, меморіальних ордерах та платіжних вимогах-дорученнях заповнюється з урахуванням вимог, установлених главою 3 Інструкції;
3.        № поля «20» назва реквізиту «Додатковий реквізит» зазначаються наступні вимоги щодо заповнення реквізиту: заповнюється відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України з питань безготівкових розрахунків;
4.         № поля «41» назва реквізиту «Підписи платника» зазначаються наступні вимоги щодо заповнення реквізиту: ставляться підписи (підпис) відповідальних осіб (відповідальної особи), які(яка) уповноважені (уповноважена) розпоряджатися рахунком;
5.         № поля «50» назва реквізиту «Дата надходження» зазначаються наступні вимоги Щодо заповнення реквізиту: зазначаються число, місяць та рік отримання банком платника розрахункового документа: цифрами у форматі ДД/ММ/РРРР або число зазначається цифрами ДД, місяць - словом і рік - цифрами РРРР, які засвідчуються підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку;
6.        № поля «51» назва реквізиту «Дата виконання» зазначаються наступні вимоги щодо заповнення реквізиту: число, місяць та рік списання коштів з рахунку платника цифрами у форматі ЦД/ ОСОБА_5 або число зазначається цифрами ДД, місяць - словом, рік - цифрами РРРР, які засвідчуються підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку.
Вказав, що адвокатом Адвокатського об`єднання «Прецедент» Шпаковським Д.І. не надано доказів списання суми витрат на правову допомогу з рахунків ТОВ «Колос» та зарахування їх на рахунок Адвокатського об`єднання «Прецедент».
Учасники справи не скористались правом на подання відзиву на апеляційну скаргу
Частина третя статті 3 ЦПК Українипередбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.
Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 , за відсутності інших учасників справи, належним чином повідомлених про розгляд справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та розглянутого судом позову, і вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За правилом ч. 1 ст. 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Оскаржуване рішення не відповідає вказаним вимогам.
Судом першої інстанції встановлено, що 02 жовтня 2012 року між ТОВ «Колос» та Близнюківською районною державною адміністрацією Харківської області було укладено договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 6320686300:02:001:0368, загальною площею 5,3281 га на 49 років, який був зареєстрований в органах ДЗК 08.11.2012 за №632068634002021.
Рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 15.08.2018 по справі №612/464/17 право власності на вищевказану орендовану земельну ділянку визнано за ОСОБА_2 .
21.09.2018, на підставі рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 15.08.2018, Близнюківська РДА Харківської області винесла розпорядження №844 «Про передачу у власність земельної ділянки громадянці ОСОБА_2 для ведення товарного виробництва на території Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області».
17.10.2018 Близнюківською РДА Харківської області було видано розпорядження №921 «Про припинення дії договору оренди землі, укладеного між Близнюківською РДА Харківської області та ТОВ «Колос» від 22.10.2012 на земельну ділянку, що розташована на території Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області за межами населених пунктів».
21.03.2019 між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі кадастровий номер 6320686300:02:001:0368, загальною площею 5,3281 га на 49 років. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відбулось 25.03.2019, індексний номер - 46119610. Номер запису про інше речове право – 30846787 від 21.03.2019, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Постановою Харківського апеляційного суду від 27.11.2018 за апеляційною скаргою ТОВ «Колос», рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 15.08.2018 по справі №612/464/17 скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_2 до Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 25.09.2019 по справі № 612/464/17 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області про визнання права власності на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування та встановлення факту проживання однією сім`єю - відмовлено.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 09.10.2019 по справі №922/2167/19 визнано недійсними розпорядження Близнюківської РДА Харківської області №844 «Про передачу у власність земельної ділянки громадянці ОСОБА_2 для ведення товарного виробництва на території Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області» та розпорядження №921 «Про припинення дії договору оренди землі, укладеного між Близнюківською РДА Харківської області та ТОВ «Колос» від 22.10.2012 на земельну ділянку, що розташована на території Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області за межами населених пунктів», а провадження у частині визнання недійсним правочину щодо укладення договору оренди землі від 21.03.2019, кадастровий номер 6320686300:02:001:0368, площею 5,3281 га, укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 та реєстрації його закрито, з посиланням на ст. 19 ЦПК України.
Вищевказане рішення Господарського суду Харківської області, постановами Східного апеляційного господарського суду від 19.12.2019 та Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 09.04.2020, залишено без змін.
Постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 09.04.2020 по справі № 922/2167/19 підтверджено, що спір про визнання недійсним правочину щодо укладення договору оренди землі від 21.03.2019, кадастровий номер 6320686300:02:001:0368, площею 5,3281 га, укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 та реєстрації його слід вирішувати в порядку цивільного судочинства і ТОВ «Колос» є заінтересованої особою, права якої на користування спірною земельною ділянкою порушуються.
Крім того, рішенням Господарського суду Харківської області, постановою Східного апеляційного господарського суду від 19.12.2019 та постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 09.04.2020 по справі №922/2167/19 встановлені фактичні обставини справи, що земельна ділянка, яка була передана ТОВ «Колос» в оренду Близнюківською районною державною адміністрацією має кадастровий номер 6320686300:02:001:0368, площа 5,3281 га та розташована на території Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області.
Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскаржуваний договір оренди від 21.03.2019 був укладений щодо земельної ділянки кадастровий номер 6320686300:02:001:0368, площа 5,3281 га.
3.03.2021 від представника позивача ОСОБА_3 надійшла заява про залучення детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, в якій просить ухвалити додаткове рішення про стягнення понесених судових витрат на користь ТОВ «КОЛОС» з відповідача ФОП ОСОБА_1 у сумі 12620,80 грн.
Відповідач надав письмове заперечення на заяву про судові витрати, в якому просив врахувати його заперечення та відмовити у задоволенні заяви адвоката Шпаковського Д.І. про залучення детального опису робіт, обґрунтовуючи його тим, що представник позивача ОСОБА_3 не надав детального опису робіт виконаних ним, доказів щодо виплати гонорару (винагороди), доказів щодо фактичних витрат для виконання Договору про надання правничої допомоги №20/36 від 28.10.2020, зокрема, витрати на відрядження за межами населеного пункту, де розташоване робоче місце адвоката, добові в розмірі, визначеному відповідно до чинного законодавства України, витрати на поштовий зв`язок. Також посилався на те, що представником позивача ОСОБА_3 не надано наказів, посвідчення на відрядження та доказів списання суми добових витрат на відрядження з рахунків ТОВ «Колос» та зарахування їх на рахунок Адвокатського об`єднання «Прецедент».
Відповідач зазначив, що перелік вказаних робіт/послуг не відповідає дійсності, а їх оплата не підтверджується будь-якими доказами та не узгоджується з визначеним розміром витрат на правничу допомогу.
Також відповідач зазначив, що поштові витрати на відправлення кореспонденції у розмірі 171,80 грн не є витратами, що пов`язані з наданням правничої допомоги.
Відповідач просив звернути увагу на те, що акт від 24.02.2021 до договору про надання правничої допомоги №20/36 від 28.10.2020 не містить даних щодо того, яку саме кількість часу витрачено адвокатом на надання правничої допомоги певного виду.
Також відповідач зазначив, що платіжне доручення від 01.03.2021 №253 оформлене не належним чином, не містить всіх належних реквізитів, які підтверджують перерахунок коштів, не надано доказів списання вищезазначених коштів з рахунків ТОВ «Колос» та зарахування їх на рахунок Адвокатського об`єднання «Прецедент», є не належним доказом підтвердження понесених витрат на правову допомогу.
На підтвердження факту понесених судових витрат представником позивача до матеріалів справи було надано копію Договору про надання правничої допомоги №20/36 від 28.10.2020, копію Додатку до договору про надання правничої допомоги від 28.10.2020 №20/36 від 28.10.2020 року, акт до договору про надання правничої допомоги № 20/36 від 28.10.2020 від 24.02.2021, платіжне доручення №253 від 01.03.2021, копію наказу Адвокатського об`єднання «Прецедент» №2-з від 27.12.2019 «Про встановлення розміру добових витрат на 2020 рік», копію наказу Адвокатського об`єднання «Прецедент» №2-з від 29.12.2020 «Про встановлення розміру добових витрат на 2021 рік», копії накладних та фіскальних чеків, опис вкладень у цінний лист та копію чеку до нього.
В заяві про ухвалення додаткового рішення зазначається, що судові витрати у розмірі 12620,80 грн. складаються з наступних складових: 10000 грн витрати на правову допомогу, 2449 грн. витрати на відрядження, 171,80 грн. витрати з відправлення поштової кореспонденції.
Задовольняючи частково вимоги позову, районний суд відхилив доводи відповідача, що позивач не є заінтересованою особою і його права оскаржуваним договором не порушені, оскільки він є стороною спірного договору оренди.
Суд зазначив, що судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує вже наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, у випадку коли це право не визнається, заперечується або оспорюється.
Суд вважав, що у даному випадку таким судовим рішенням було рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 15.08.2018 по справі №612/464/17 яким визнано за ОСОБА_2 право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за законом.
Проте, постановою Верховного Суду від 25.09.2019 по справі №612/464/17 скасовано рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 15.08.2018 по справі №612/464/17 та зроблено висновок, що ОСОБА_2 не може претендувати на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за законом, тобто у неї відсутнє наявне право власності і ніколи не існувало, і воно не набуте раніше на законних підставах.
Враховуючи вищевикладені обставини та норми права, суд дійшов висновку, що правочин щодо укладення договору оренди землі від 21.03.2019 між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 є не дійсним на підставі ч. 1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України, що має похідні від цього та безспірні правові наслідки в силу ст. 216 ЦК України – припинення державної реєстрації права оренди земельної ділянки, що не потребує окремого рішення суду в цій частині.
При ухваленні додаткового рішення, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що згідно платіжного доручення № 253 від 01.03.2021 ТОВ «Колос» сплатило на адресу АО «Прецендент» 10171,80 грн, тобто витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн. та 171,80 грн. витрат з відправлення поштової кореспонденції.
Доказів сплати витрат на відрядження у розмірі 2449 грн. представником позивача не надано, а відтак в цій частині заяви про ухвалення додаткового рішення суд відмовив за недоведеністю.
Щодо витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн, суд зазначив наступне.
Як вже було зазначено вище позивач дійсно сплатив 10000 грн витрат на правову допомогу.
З акту до договору про надання правничої допомоги № 20/36 від 28.10.2020 вбачається, що представник надав наступний перелік послуг, а саме вивчив та проаналізував матеріали справи, позовну заяву та додані до неї документи, розробив тактику захисту у справі, написав та відправив заперечення проти клопотання відповідача про закриття провадження по справі, приймав участь в п`яти судових засіданнях, склав клопотання та заяви з процесуальних питань та здійснив їх відправку.
З матеріалів справи дійсно вбачається, що представник позивача ознайомлювався з матеріалами справи, подавав заперечення на клопотання відповідача про закриття провадження по справі, приймав участь в трьох з п`яти судових засіданнях та подавав заяви та клопотання з процесуальних питань.
Проте, суд звернув увагу, що, по-перше, представник позивача не приймав участь у справі у двох судових засіданнях, по-друге, захист у справі та розробка такої тактики не здійснюється в рамках цивільної справи, де здійснюється представництво інтересів позивача.
Зважаючи на вищенаведені норми права, оцінюючи наявні у справі докази, враховуючи вищенаведені обставини та положення ч. 4 ст. 137 щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, суд вважав, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн 00 коп., що підтверджено документально.
Крім того, відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 140 ЦПК України, розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
У випадках, коли сума витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом.
Оскільки представник позивача поніс витрати з відправлення поштової кореспонденції, які пов`язані з розглядом цієї цивільної справи у розмірі 171,80 грн, що підтверджено документально, і ці витрати були сплачені позивачем, то суд дійшов висновку, що відповідно до ст. 140 ЦПК України, ці витрати пов`язані з вчиненням інших дій, необхідних з розглядом справи, у зв`язку з чим стягує їх з відповідача по справі.
Інші доводи відповідача щодо не співмірності, недоведеності розміру витрат на оплату послуг представника позивача судом першої інстанції були відхилені як необґрунтовані.
Суд апеляційної інстанції не повністю погоджується з такими висновками районного суду.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
2. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
4. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно визначного у ст. 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства:
1. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
3. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Отже, визнання договору недійсним змінює права та обов`язки кожного зі сторін договору, а тому відповідачами за позовами про визнання договорів недійсними мають бути залучені в якості відповідачів обидві сторони оспорюваних договорів, які мають власні права та інтереси на предмет спору, а не лише визначений позивачем відповідач ФОП ОСОБА_1 . 
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно з вимогами ст.ст. 50, 51 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.
Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Як вбачається зі змісту зазначених статей, саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.
Така правова позиція висловлена в постанові Великої палати Верховного суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України є застосованою у цій справі.
Тобто, визначення кола відповідачів, предмета та підстав спору є диспозитивним правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову — є обов`язком суду, який відповідно до визначеного у ст. 2 ЦПК України завдання цивільного судочинства щодо справедливого та ефективного розгляду справи виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Звертаючись до суду із вказаним позовом позивач просив суд визнати недійсним договір оренди від 21.03.2019 земельної ділянки кадастровий номер 6320686300:02:001:0368 площею 5,3281 га, укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 , та реєстрації його в Державному реєстрі речових прав.
Очевидно, що за такого формулювання позовних вимог особами, питання про права та обов`язки яких вирішується судом у розглядуваній справі є насамперед сторони оспорюваного правочину — ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 .
Позивач у цій справі клопотань про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача, ОСОБА_2 , не заявляв. За змістом висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у пункті 36 постанови від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до принципу змагальності, ст. 12 ЦПК України:
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
При цьому відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Всупереч вимог ст. 2 ЦПК України суд першої інстанції у даному випадку не розглянув питання щодо залучення у передбаченому ст.ст. 50, 51 ЦПК України порядку до розгляду справи в якості другого відповідача, іншу сторону договору – ОСОБА_2 , яка внаслідок цього була позбавлена можливості скористатися передбаченими ст. 43 ЦПК України правами учасника справи, зокрема подати свої заперечення проти позову та докази на їх підтвердження. За такої процесуальної ситуації слід визнати, що суд першої інстанції не забезпечив виконання завдання цивільного судочинства щодо справедливого розгляду і ефективного вирішення цієї справи. 
При цьому відсутність серед відповідачів іншої сторони спірного договору, укладеного за участю ФОП ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , відповідно до принципів змагальності та диспозитивності, передбачених у ст.ст. 12, 13 ЦПК України перешкоджають суду апеляційної інстанції за неповного складу учасників справи розглянути по суті доводи апеляційної скарги, перевірити законність та обґрунтованість рішення оскарженого рішення. Суд апеляційної інстанції за змістом ст.ст. 50, 51 ЦПК України не вправі на стадії апеляційного провадження залучити до його розгляду належного відповідача, що у свою чергу не надає суду можливості перевірити фактичні обставини справи та застосування норм матеріального права.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично-значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення (постанова ВП ВС від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц).
З огляду на те, що оскаржене рішення районним судом ухвалено з порушенням норм процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, а оскаржене рішення – скасовує, відмовивши у задоволенні позову.
З огляду на процесуальну єдність рішення та додаткового рішення суду, скасуванню також підлягає додаткове рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 25 березня 2021 року.
До суду апеляційної інстанції представником позивача було подане клопотання про забезпечення позову, яке не було підтримане ним під час судового засідання суду апеляційної інстанції 23.06.2021, а тому не розглядалось колегією суддів.
Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 22 лютого 2021 року та додаткове рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 25 березня 2021 року – скасувати.
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Колос» - відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 05 липня 2021 року.

Головуючий                                                        В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                        І.В. Бурлака.

                                                                       О.М. Хорошевський.