27.09.21
22-ц/812/1694/21
Єдиний унікальний номер судової справи: 484/82/21
Номер провадження 22-ц/812/1640/21 Cуддя – доповідач апеляційного суду – Крамаренко Т.В. 
Номер провадження 22-ц/812/1694/21

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2021 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі: 
головуючого - Крамаренко Т.В., 
суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І., 
із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С., 
за участю: представника позивача – Манжоса І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами 
Фермерського господарства «БМВ – АГРО» та
ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Бєлоущенком Андрієм Жоржовичем
на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 липня 2021 року, ухвалене під головуванням судді - Фортуни Т.Ю. в приміщенні того ж о 14 год 30 хв по справі за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «БМВ-АГРО» (надалі - ФГ «БМВ-АГРО») про стягнення заборгованості з виплати орендної плати,

в с т а н о в и л а:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ФГ «БМВ – АГРО» про стягнення заборгованості з виплати орендної плати.
В обґрунтування позовних вимог, зазначав, що 04 травня 2006 року між ним та ФГ «БМВ – АГРО» було укладено договір оренди землі, який зареєстровано в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за №040602200039 та за умовами якого відповідачу надано у строкове платне користування строком на 8 років земельну ділянку площею 9,38 га, яка належить йому на праві власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №425477, виданого Первомайською райдержадміністрацією Миколаївської області 01 жовтня 2002 року.
19 липня 2008 року до вищезазначеного договору укладено додаткову угоду, яка зареєстрована в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за №041048300011, якою сторони збільшили строк дії договору на 49 років. Також сторони погодили виплату орендної плати в розмірі 3 % від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки починаючи з 01 вересня 2008 року.
Відповідач не виконує умови договору та не сплачує орендну плату з 2015 року. Вказує на те, що він неодноразово з усній формі звертався до відповідача з вимогою сплатити орендну плату, так зокрема 01 серпня 2018 року він звернувся до відповідача з письмовою вимогою про виплату орендної плати. Проте відповідач так і не сплатив заборгованість з орендної плати. Заборгованість відповідача по виплаті орендної плати за 2015-2020 роки становить 42 076, 00 грн. 
Посилаючись на викладені обставини позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість зі сплати орендної плати за 2015-2020 року у сумі 42 076 грн.
17 лютого 2021 року представником позивача надано клопотання про збільшення розміру позовних вимог у якому просив розірвати договір оренди землі, укладений 04 травня 2006 між ОСОБА_1 та ФГ «БМВ-АГРО», зареєстрований в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Тарасівській сільській раді за реєстровим записом №040602200039, в первісній частині позовні вимоги залишити без змін. 
Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 березня 2021 року у задоволенні клопотання про збільшення позовних вимог відмовлено.
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 липня 2021 року позов ОСОБА_1 до ФГ «БМВ-АГРО» задоволено частково. Стягнуто з ФГ «БМВ-АГРО» на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати орендної плати за 2020 рік за договором оренди землі б/н від 04 травня 2006 року у розмірі 7003, 50 грн. та 151,09 грн. витрат зі сплати судового збору.
Рішення суду мотивовано тим, що заборгованість відповідача з виплати орендної плати за 2015-2018 роки відсутня, виплата орендної плати наперед договором не передбачена, а тому стягненню підлягає лише сума орендної плати за один рік (2020) - 7003, 50 грн, як така що не виплачена позивачу.
Не погодившись з зазначеним рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, ФГ «БМВ-АГРО» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не повно та всебічно дослідив встановлені обставини справи, дав не належну юридичну оцінку наявним у справі доказам та дійшов необґрунтованого висновку про те, що спірний договір оренди не містить умов щодо можливості виплати орендної плати наперед.
ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Бєлоущенка А.Ж. також звернувся до суду з апеляційною скаргою на вищевказане рішення суду.
Представник позивача, в апеляційній скарзі вказує на те, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не сприяв повному, об`єктивному та всебічному її розгляду, а тому зазначав, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, у зв`язку з чим просив його скасувати та ухвалите нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не взято до уваги, що про скасування довіреності, виданої на ім`я ОСОБА_2 12 березня 2010 року відповідача було повідомлено у травні 2018 році, про що свідчить зворотнє повідомлення отримане бухгалтером підприємства.
Відзиви на апеляційні скарги не надходили.
У судове засідання представник відповідача не зявився, про місце й час розгляду справи повідомлений належним чином причини неявки су ду не повідомив.
Заслухавши суддю - доповідача, вислухавши представника позивача на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами  ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Таким вимогам закону рішення в оскаржуваній частині не в повній мірі відповідає. 
З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 9,38 га, розташованої на території Тарасівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, що підтверджується копією державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №425477 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №81 (а.с. 11).
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» (далі – Закон) відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Відповідно до статті 1 Закону оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону).
Статтею 21 Закону (в редакції на час виникнення правовідносин сторін) передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України «Про плату за землю»).
Право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати передбачене статтею 24 Закону. 
Як встановлено на підставі договору оренди землі б/н від 04 травня 2006 року ОСОБА_1 передав ФГ «БМВ-АГРО» в оренду земельну ділянку площею 9,38 га строком на вісім років. Договір зареєстровано 06 грудня 2006 року у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Тарасівській сільські раді за № 040602200039 (а.с.7-8).
Згідно з пунктом 3 Розділу «Орендна плата» Договору орендар сплачує плату протягом терміну дії договору, але не пізніше, як у строк до першого грудня щороку.
Згідно з п. 4 Розділу «Об`єкт оренди» нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 84447,67 грн.
Факт передачі ОСОБА_1 належної йому земельної ділянки ФГ «БМВ-АГРО» підтверджується копією Акту прийому-передачі від 04 травня 2006 року (а.с.9). 
19 липня 2008 року ОСОБА_3 уклав з ФГ «БМВ-АГРО» додаткову угоду до договору оренди землі від 04 травня 2006 року за реєстраційним №40602200039. Додаткова угода зареєстрована 15 лютого 2010 року у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Тарасівській сільській раді за № 041048300011 (а.с.6).
Відповідно до пункту 1 Розділу «Строк дії договору» сторони продовжили дію договору на 50 років з 01 грудня 2008 року по 01 грудня 2058 року.
Відповідно до пункту 1 Розділу «Орендна плата», орендна плата сплачується Орендарем у грошовій формі в розмірі не менше 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, починаючи з 01 вересня 2008 року, що складає 2 700 грн.
Відповідно до статті 237 ЦК представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє, при цьому представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
Положеннями частин 1, 3 статті 244 ЦК представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю, яка є письмовим документом, що видається однією особою для представництва перед третіми особами, тобто видача довіреності є одностороннім правочином.
Відповідно до частин 1 та 3 статті 247 ЦК  строк довіреності встановлюється у довіреності, а якщо строк довіреності є встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії. 
За правилами статті 248 ЦК  представництво за довіреністю припиняється у разі скасування довіреності особою, яка її видала. У разі припинення представництва за довіреністю представник зобов`язаний негайно повернути довіреність.
Відповідно до статті 249 ЦК особа, яка видала довіреність може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною.
При цьому особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність. Права та обов`язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її правонаступників. Це правило не застосовується, якщо третя особа знала або могла знати, що дія довіреності припинилася.
Як випливає з положень статті 249 ЦК момент скасування довіреності та момент втрати нею чинності для представника та третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність, не збігаються. Так, нотаріально посвідчена довіреність є скасованою з моменту подання особою нотаріусу відповідної заяви та вчинення нотаріусом на її підставі окремих дій. При цьому права та обов`язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність. Це правило не застосовується, якщо третя особа знала або могла знати, що дія довіреності припинилася. 
Отже, скасована довіреність втрачає чинність для представника та третіх осіб з моменту настання першої із подій: або коли представник довідався або міг довідатися про скасування довіреності; або коли третя особа дізналась або могла дізнатись, що дія довіреності припинилася. 
До настання такої події скасована довіреність є чинною для представника та третіх осіб, перед якими представник представляє інтереси довірителя (далі – треті особи). Відповідно, всі вчинені представником в цей час правочини є чинними і для довірителя, тобто особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність. Вказаний обов`язок вона може виконати самостійно або доручити його виконання іншій особі, зокрема, державному нотаріусу, який скасував довіреність. Така можливість передбачена, зокрема, пунктом 154 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 20/5, відповідно до якого повідомлення осіб про скасування довіреності може бути оформлено нотаріусом за правилами пункту 275 цієї Інструкції, шляхом передавання відповідної заяви.
За такого, скасування довіреності має наслідки для представників і третіх сторін лише у випадку їх обізнаності про припинення дії довіреності. До настання такої події скасована довіреність є чинною для представника та третіх осіб, перед якими представник представляє інтереси довірителя. Відповідно, всі вчинені представником в цей час правочини є чинними і для довірителя. 
Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року в справі № 331/5517/17 (провадження № 61-9474св18), від 09 вересня 2020 року в справі № 522/3746/19-ц (провадження № 61-7230св20). 
Чинним законодавством не передбачено спосіб повідомлення фізичною особою представника та третіх осіб про скасування довіреності 
Однак, аналіз зазначених норм свідчить про те, що у випадку спору довіритель має довести не тільки факт вчинення ним відповідних дій з метою повідомлення повіреного або третю особу про скасування довіреності, але й факт отримання такого повідомлення цими особами. 
Судом встановлено, що 12 березня 2010 року ОСОБА_1 видав довіреність на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , якою надав цим особам право одержувати орендну плату (в грошовій та натуральній формах) в строки та в розмірах, передбачених договором оренди землі, а також уповноважив їх на вчинення дій щодо зміни умов договору, при необхідності розірвання договору, укладання нового договору оренди землі та проведення його державної реєстрації (а.с.34).
На підставі довіреності фермерське господарство видало ОСОБА_2 за ОСОБА_1 орендну плату: за видатковим касовим ордером від 10 лютого 2015 року в сумі 9000,00 грн. за 2015 рік; за видатковим касовим ордером від 30 березня 2016 року в сумі 8350,00 грн. за 2016 рік; за видатковим касовим ордером від 14 березня 2018 року в сумі 7000,00 грн. за 2018 рік; за видатковим касовим ордером від 01 лютого 2019 року в сумі 21010,50 грн. за 2019-2021 роки (а.с.31-33).
За заявою ОСОБА_1 25 травня 2018 року до Єдиного реєстру довіреностей внесені відомості про припинення дії довіреності від 12 березня 2010 року (а.с.12).
На підтвердження факту повідомлення повіреного ОСОБА_2 та ФГ «БМВ-АГРО» про скасування довіреності позивач надав опис вкладення до цінних листів обом адресатам зі штемпелем почтового відділення від 28.05.2018, які позивач направляв адресатам самостійно. 
Порядок вручення поштової кореспонденції, в тому числі і листів з оголошеною цінністю, передбачено Правилами надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів від 5 березня 2009 року №270 (тут і далі в редакції яка діяла станом на час здійснення відправлення) (далі - Правила)
Пунктом 96 Правил передбачено, що реєстровані поштові відправлення (крім рекомендованих), адресовані юридичним особам, видаються їх представникам, уповноваженим на одержання пошти, в об`єкті поштового зв`язку на підставі довіреності, оформленої в установленому порядку. Копія довіреності, засвідчена в установленому порядку, зберігається в об`єкті поштового зв`язку. 
За правилом пункту 104 Правил поштові листи з оголошеною цінністю видаються адресату за умови пред`явлення ним документа, що посвідчує особу, або уповноваженій ним особі за умови пред`явлення нею документа, що посвідчує особу, та відповідної довіреності, засвідченої в установленому законодавством порядку.
На підтвердження факту вручення цього листа-повідомлення адресатам представник позивача надано суду зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу з відміткою про його отримання 31 травня 2018 року де зазначено про отримання за довіренністю – бухгалтер розписка в одержані – ОСОБА_5 (а.с.139-140).
Факт обіймання посади голованого бухгалтера ФГ «БМВ-Агро» ОСОБА_6 підтверджується наданими видатковими касовими ордерами від 2016-2019 роки та не заперується самим відповідачем. 
Повторно на адресу ОСОБА_2 був направлений лист-повідомлення про скасування довіреності 16 веренся 2019 року та отримане останнім 17 вересня 2019 року про що свідчить зворотнє рекомендоване поштове повідомлення (а.с.140а-141).
Отже, встановлене свідчить про те, що відповідачу достоменно було відомо про те, що довіреність від 12 березня 2010 року втратила чинність для представника ОСОБА_2 та третьої особи ФГ «БМВ- АГРО», а повірений втратив повноваження представника, в тому числі і щодо отримання орендної плати з 31 травня 2018 року, а відтак з цього часу відповідач повинен був виплачувати орендну плату ОСОБА_1 особисто.
Згідно видаткового касового ордеру орендна плата за 2018 рік вже була виплачена ОСОБА_2 у розмірі 7000 грн. 14 березня 2018 року, тобто до втрати чинності довіреності (а.с. 31).
Оскільки дії по виплаті орендної плати за 2018 рік ОСОБА_2 вчинені до втрати чинності довіреності, вони мають юридичну силу як для орендаря, так і для орендодавця.
Твердження відповідача про виплату 01 лютого 2019 року плати за оренду за 2019-2021 роки не заслуговують на увагу. 
За змістом пункту 3 Розділу «Орендна плата» Договору орендар сплачує плату протягом терміну дії договору, але не пізніше, як у строк до першого грудня щороку. Умов щодо можливості її виплати наперед Договір не містить.
Доказів того, що виплату орендної плати у такий спосіб було узгоджено з орендодавцем, або здійснено в його інтересах, матеріали справи не містять. Змін до умов Договору сторони не вносили.
Отже, виплата орендної плати, яка має виплачуватись щорічно, наперед здійснена поза межами повноважень орендаря, а тому не може вважатись належним виконанням ним умов Договору.
Як встановлено розмір орендної плати орендар збільшив на власний розсуд до 7000 грн. (без належних відрахувань).
За таких обставин, заборгованість з виплати орендної плати повинна рахуватись з 2019 року по 2020 рік, розмір якої становить 14 007 грн. (21010,50:3х2) та яка особисто позивачу не виплачена, а відтак підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Заборгованості з виплати орендної плати за період 2015-2018 роки відповідач не має, оскільки передав виконання за Договором особі, уповноваженій орендодавцем.
За таких обставин, рішення суду на підставі п.1 ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість з виплати орендної плати за 2019-2020 роки за договором оренди землі від 04 травня 2006 року, укладеним між ОСОБА_1 та ФГ «БМВ-АГРО», зареєстрований в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Тарасівській сільській раді 06 грудня 2006 року за номером № 040602200039, в розмірі 14 007 грн. 
У зв`язку з чим на підставі ст. 141 ЦПК України рішення суду в частині судових витрат також підлягає зміні шляхом стягнення з відповідача на користь позивача судового збору пропорціно задовленим вимогам - 33,3% у розмірі 755, 91 грн. (302,36 грн. (908 грн.х33,3%) за подачу позову + 453,55 грн. (1362 грн. х 33,3%) – за подання апеляційної скарги). 
Доводи апеляційної скарги ФГ «БМВ-АГРО» про те, що сторони погодили у письмовій формі порядок сплати орендної плати наперед, оскільки довірена особа ОСОБА_2 погодився на отримання орендної плати за майбутні періоди не заслоговують на увагу з огляду на викладене вище, а відтак не можуть бути підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні вимог у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про задоволення вимог щодо розірвання договору оренди землі з тих підстав що усі вимоги заявлені позивачем у даній справі тісно повязані між собою не можуть бути прийняті до уваги з огляду на те, що вказані вимоги не були предметом судового розгляду. 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що розмір орендної плати на рік складає 8 415,20 грн., оскільки має визначатись автоматично з застосуванням 3% вартості ділянки, що передбачено Указом Президента України від 02.02.2002 року № 92/2002 не заслуговують на увагу.
Закон «Про оренду землі» та інші нормативно-правові акти для земель приватної форми власності не встановлюють будь-яких обмежень у виборі шкали та граничного розміру орендної плати, тобто дозволяє обирати будь-який розмір і формат орендної плати.
Крім того, аналіз норм Указу № 92 свідчить про те, що вимога про встановлення орендної плати в розмірі не менше 3 % вартості земельної ділянки не є імперативною нормою, яка змінює або доповнює основний спеціальний нормативний акт щодо оренди землі, а носить лише рекомендаційний характер та є підставою для ініціювання внесення змін до договору в порядку, прописаному в самому договорі згідно зі статтею 23 Закону (постанова Верховного Суду від 18 травня 2020 року (ЄДРСР, реєстр. № 89345634).
З вимогами про зміну умов Договору в цій частині, як то передбачено пунктом 1 розділу «Зміна умов договору та припинення його дії» цього договору, позивач до суду не звертався.
Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують висновків суду та не можуть бути підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про стягнення заборгованості по виплаті орендної плати за 2015-2019 року у розмірі 33 660,80 грн. та розівання договору оренди землі, укладеного 04 травня 2006 між ОСОБА_1 та ФГ «БМВ-АГРО», зареєстрований в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Тарасівській сільській раді за реєстровим записом №040602200039. 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «БМВ-АГРО» залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Бєлоущенком Андрієм Жоржовичем задовольнити частково. 
Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 липня 2021 року змінити.
Стягнути з Фермерського господарства «БМВ-АГРО» (ЄДРПОУ 34168168, юридична адреса: вул. 50 років Жовтня, 56, с. Новоолександрівка, Первомайський район, Миколаївська область 55244) на користь  ОСОБА_1  (РНОКПП  НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою:  АДРЕСА_1 ) заборгованість з виплати орендної плати за 2019-2020 роки за договором оренди землі від 04 травня 2006 року, укладеним між  ОСОБА_1  та Фермерським господарством «БМВ-АГРО», зареєстрований в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Тарасівській сільській раді 06 грудня 2006 року за номером № 040602200039, в розмірі 14 007 грн. 
Стягнути з Фермерського господарства «БМВ-АГРО» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 755, 91 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 27 вересня 2021 року.