Справа №591/844/21 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Сорока М. Р.	
Номер провадження 33/816/211/21 	Суддя-доповідач Рунов В. Ю. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України

20 серпня 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 591/844/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Зарічного районного суду м. Сум від 19.03.2021, якою 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 
визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
         учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:
         особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_3 ,
         захисника – адвоката Лопаткіна О. В., 

установив:

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді через неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а провадження у справі закрити на підставі п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП, оскільки суддя безпідставно відмовила у виклику свідків, хоча процесуального строку для розгляду даної справи було достатньо, не роз`яснила йому право на відвід і на захист, не з`ясувала про наявність відводів, заяв чи клопотань. Він не відмовлялася проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння та неодноразово просив працівників поліції провести його огляд у закладі охорони здоров`я, на що йому було відмовлено. Звертає увагу і на те, що на час вчинення правопорушення редакція ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачала притягнення до відповідальності за керування т/з в стані алкогольного сп`яніння, що не було враховано судом першої інстанції. 
Постановою судді Зарічного районного суду м. Сум від 19.03.2021 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і  на нього накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн із позбавленням права керування т/з строком 1 рік. Стягнуто на користь держави 454 грн судового збору.
Згідно постанови, 31.01.2021 о 23:25 в м. Суми по вул. 20 років Перемоги, в районі будинку 1/1, ОСОБА_3 керував т/з HONDA ACCORD, д. н. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки т/з за допомогою газоаналізатора Алкотест та в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5. ПДР.
Вислухавши доводи ОСОБА_3 та його захисника Лопаткіна О. В., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову суду та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 036018  від 01.02.2021, суддя суду першої інстанції дійшла висновку, що водій ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, що повністю відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано і об`єктивно підтверджується доказами у справі, а саме:
- показаннями в апеляційному суді свідка ОСОБА_4 , згідно яких ОСОБА_3 був тверезий, бажав пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, але їхати у лікарню хотів виключно на своєму автомобілі;  
- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_5 (а. с. 4), згідно яких у їх присутності ОСОБА_3 відмовився пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки т/з, так і у найближчому закладі охорони здоров`я;
- відеозаписами з нагрудних камер поліцейських (а. с. 7-8), згідно яких водію ОСОБА_3 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу Драгер, однак він відмовився в присутності двох свідків. Після цього водію було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, але ОСОБА_3 все рівно відмовився;
- письмовими поясненнями поліцейського ОСОБА_6 на адресу апеляційного суду, згідно яких останній підтвердив зафіксовані на відео обставини вчинення ОСОБА_3 правопорушення, внаслідок чого ним був складений протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.    
  Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому, досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідка ОСОБА_5 на предмет їх достовірності та допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, оскільки ці письмові пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, враховуючи, що цей свідок, будучи повідомленим в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростував перед судом у будь-який спосіб викладені ними у його письмових поясненнях обставини, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ним раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючі фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду. Письмові пояснення свідка ОСОБА_5 не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.
Крім того, сторона захисту не заперечувала щодо наявності двох свідків на місці події, один з яких був допитаний в суді апеляційної інстанції стосовно обставин вчинення ОСОБА_3 правопорушення.
Той факт, що ОСОБА_3 бажав прибути до закладу охорони здоров`я виключно на своєму т/з, повторюючи при цьому, що бажає пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння тільки у лікарні, свідчить лише про те, що водієм створювалась штучна ситуація, за якої він нібито не зміг пройти встановлений законом огляд через дії працівників поліції, які порушували процедуру такого огляду на стан сп`яніння і заважали йому дотриматись вимог п. 2.5 ПДР.
Із досліджених доказів, зокрема відеозаписів, у поведінці працівників поліції чи вказаних вище свідків не убачається будь-якої зацікавленості, упередженості чи необ`єктивності, які б могли вплинути на порядок проходження огляду на стан сп`яніння, в тому числі і можливості ОСОБА_3 прослідувати до закладу охорони здоров`я у службовому автомобілі поліції, так як водій т/з, який відмовився від огляду на стан сп`яніння на місці зупинки т/з, саме поліцейським направляється для проведення і забезпечення такого огляду. При цьому слід враховувати те, що особи, які керують т/з, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, підлягають відстороненню від керування цими т/з та оглядові на стан сп`яніння (ч. 1 ст. 266 КУпАП), що на законодавчому рівні унеможливлює використання водієм ОСОБА_3 власного т/з для прибуття до закладу охорони здоров`я.
Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 про побоювання залишити свій т/з на місці події вночі без нагляду, то вони також не заслуговують на увагу, оскільки поліцейськими було запропоновано залишити поряд наряд патрульної поліції, що все рівно не задовольнило ОСОБА_3 і що свідчить про штучно створену конфліктну ситуацію, за якої водій бажав пройти огляд на стан сп`яніння лише на словах. 
Не може апеляційний суд прийняти до уваги показання допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_7 , оскільки вони суперечать дослідженим у справі доказам. При цьому водій ОСОБА_3 притягається до адміністративної відповідальності не за керування т/з у стані алкогольного сп`яніння, а за відмову від проходження в установленому законом порядку огляду на стан сп`яніння (п. 2.5 ПДР), за що також передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.     
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому у протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення ОСОБА_3 вимог п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, процедура якого закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».
Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення; 2) у закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського.
Таким чином, ОСОБА_3 , щодо якого були підстави вважати, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, повинен був пройти відповідний огляд на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку, тому зазначена вище вимога поліцейського є законною і обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, так як спростовуються наведеними вище доказами, якими підтверджується факт як керування ОСОБА_3 т/з, так і його відмова від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. При цьому ОСОБА_3 як водій в усякому випадку не мав права ігнорувати зазначені вище вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O’Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02).
Доводи апеляційної скарги в частині того, що редакція ст. 130 КУпАП не передбачає можливості притягнення до відповідальності осіб, які керують т/з, є безпідставними і не відповідають дійсності.
Так, після набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617- VIII від 22.11.2018, тобто з 01.07.2020, відповідальність, зокрема за керування т/з, в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, виключено з ст. 130 КУпАП і закріплено у ст. 286-1 КК.
Однак ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 17.06.2020 № 720-ІХ, який набрав чинності 03.07.2020, внесені зміни до ЗУ за № 2617- VIII, а саме, у пункті 1 Розділу І виключено підпункт 4, який запровадивши нову редакцію ст. 130 КУпАП, виключав адміністративну відповідальність за керування т/з у стані сп`яніння відтак адміністративна відповідальність за ці дії відновлена з 03.07.2020.
Необхідно зазначити, що дійсно, ст. 130 КУпАП на офіційному веб-сайті ВРУ в ред. ЗУ № 2617-III від 22.11.2018 без врахування положень ЗУ № 720-1Х від 17.06.2020, однак цей факт сам по собі не впливає на кваліфікацію дій осіб, які вчинили адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, оскільки, як зазначено вище, ЗУ № 720-1Х від 17.06.2020 виключено одну із норм ЗУ № 2617-V111 від 22.11.2018, у якій ст. 130 КУпАП викладалася в новій редакції, що свідчить про те, що після набрання чинності ЗУ № 720-1Х від 17.06.2020 ст. 130 КУпАП діє в попередній редакції.
Аналогічну правову позицію висловив і комітет ВРУ з питань правоохоронної діяльності у своєму листі на адресу Верховного Суду № 04-27/12-2020/241031 від 15.12.2020.
Суперечать дослідженим доказам у справі й доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не був відсторонений від керування т/з, оскільки з відеозапису подій убачається, що поліцейський однозначно і категорично заборонив останньому керувати автомобілем.
Що стосується інших доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 , то вони також не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.
Суддя суду першої інстанції не вийшла за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, –

постановив:

Постанову судді Зарічного районного суду м. Сум від 19.03.2021 відносно ОСОБА_8 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю постанову – без задоволення. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя 	  В. Ю. Рунов