УХВАЛА

03 вересня 2021 року 
м. Київ

Справа №  910/1552/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючий), Булгакової І.В., Колос І.Б.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "СТЕП ТРАНС" (далі - ТОВ "СТЕП ТРАНС", позивач, скаржник)
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2021

у справі №   910/1552/21
за позовом ТОВ "СТЕП ТРАНС"
до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ "Укрзалізниця", відповідач)
про  стягнення  58  172,16  грн,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "СТЕП ТРАНС" 29.07.2021 (згідно з відміткою на поштовому конверті) звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить, зокрема скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2021 у справі №   910/1552/21; залишити в силі рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2021 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 у справі №   910/1552/21.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 19.08.2021 для розгляду касаційної скарги у справі № 910/1552/21 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової   Т.М. - головуючий, Булгакової І.В., Колос І.Б.  

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.04.2021 у справі №   910/1552/21 позов задоволено повністю; стягнуто з АТ "Українська залізниця" на користь ТОВ "СТЕП ТРАНС" грошові кошти у розмірі 58 172,16 грн та судовий збір у розмірі                 2   270,00 грн.

Оскарженою постановою Центрального апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі №   910/1552/21, зокрема скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2021 у справі №   910/1552/21 та  ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю; скасовано додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 у справі №   910/1552/21 та  ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні клопотання ТОВ "СТЕП ТРАНС" про розподіл судових витрат.

Вирішуючи питання щодо прийнятності касаційної скарги та наявності підстав для відкриття/відмови у відкритті касаційного провадження, дослідивши доводи касаційної скарги ТОВ "СТЕП ТРАНС" у контексті оскаржуваного судового рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", частина перша статті 17 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Приписами пункту 1 частини першої статті 287 ГПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Отже, перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, наведений у пункті 2 частини другої статті 287 ГПК України, є вичерпним.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом частини сьомої статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2021 встановлено у розмірі 2270,00 грн, а тому сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 227 000,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у справі №    910/1552/21 є стягнення   58  172,16  грн, а, отже, ціна позову у цій справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа є малозначною згідно з наведеними приписами ГПК України.

Разом з тим Господарським судом міста Києва ухвалою від 08.02.2021 про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, справу  №  910/1552/21 віднесено до категорії малозначних.

Верховний Суд звертає увагу на те, що за такого правового регулювання можливість відкриття касаційного провадження у малозначних справах, залежить виключно від значення кожної з них для формування єдиної правозастосовчої практики та обставин конкретної справи, за наявності підстав, передбачених підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини третьою статті 287 ГПК України.

При цьому тягар доказування наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини третьою статті 287 ГПК України, покладається на скаржника.

Такими чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії господарських справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм та наявності обставин конкретної справи, передбачених підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини третьою статті 287 ГПК України.

Верховний Суд відзначає, що, визначені підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки, є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

При цьому тягар доказування наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини третьою статті 287 ГПК України покладається на скаржника.

Обґрунтовуючи підстави для відкриття касаційного провадження, передбачених підпунктами "а", "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, ТОВ "СТЕП ТРАНС" зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та має виняткове значення для позивача. Скаржник вказує, що наразі постала проблема правильності застосування норм матеріального права у спірних правовідносинах, різний підхід до вирішення якої свідчить про необхідність касаційного перегляду Верховним Судом оскаржуваної постанови апеляційного суду для формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення завдання господарського судочинства. 

За твердженням позивача представником позивача подано 13 однотипних позовів, за участі: ТОВ "ГРЕЙНСВАРД" ; ТОВ "СТЕП ТРАНС" ; ТОВ"ДСЛКОМПАНІ". При цьому, Господарським судом міста Києва сформовано сталу практику розгляду цих справ на користь позивачів, яка висвітлена в рішеннях: від 24.02.2021 по справі №  910/18746/20; від 29.03.2021 по справі № 910/18899/20; від 07.04.2021 по справі №  910/1552/21; від 16.04.2021 по справі № 910/1544/21; від 22.04.2021 по справі №  910/1551/21; від 28.04.2021 по справі № 910/20843/20; від 28.04.2021 по справі №  910/20799/20; від 29.04.2021 по справі № 910/20851/20; від 31.05.2021 по справі  №   910/19623/20; від 01.06.2021 по справі № 910/910/21 та від 29.06.2021 по справі №   910/908/21. А відтак, на думку позивача, це є свідченням фундаментального значення для формування єдиної правозастосовчої практики та виняткового значення. Суд відхиляє такий довід з огляду на таке.

Верховний Суд зазначає, що фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Водночас, вказуючи на фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики скаржник у касаційній скарзі не навів обґрунтованих доводів стосовно якої норми матеріального та/або процесуального  права існує виключна правова проблема у спірних правовідносинах, яка полягає вирішенню, що ця правова проблема наявна у невизначеній кількості справ, які або вже існують або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.

Лише вказівка на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики без належного обґрунтування таких доводів,  не може бути визнана судом підставою, що підпадає під дію підпункту "а" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України

Наведені скаржником у касаційній скарзі доводи у контексті оскаржуваного судового рішення у цій справі не дають поза розумними сумнівами підстав для висновку про те, касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, або наявні інші підстави для відкриття касаційного провадження, передбачені частиною третьої статті 287 ГПК України. Доводи касаційної скарги зводяться до заперечення встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного викладення обставин справи, до переоцінки доказів, які були здійсненні господарськими судами під час розгляду справи по суті і в цілому до заперечення результату розгляду справи.

Також доводи скаржника не містять аргументованих і переконливих обґрунтувань про те, що дана справа є винятковою для позивача,  не підтверджені жодними доказами, а зводяться лише до незгоди із постановою суду апеляційної інстанції. 

Крім того, касаційна скарга не містить посилань підставу (підстави) для відкриття касаційного провадження, передбачених частиною другою статті 287 ГПК України (пункти 1, 2, 3, 4 частини 2 статті 287 ГПК України), а також касаційна скарга не містить належного обґрунтування того, у чому саме полягало невірне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції під час прийняття оскаржуваної постанови у цій справі.

Колегія суддів відзначає, що незгода із рішенням суду попередніх інстанцій не свідчить автоматично про неправильність застосування або порушення норм матеріального/процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цих рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача є звичайним передбачуваним процесом.

Верховний Суд відзначає, що, визначені підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки, є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

Використання оціночних чинників, як-то: "винятковість значення справи для скаржника", "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Верховним Судом під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги також взято до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію та врахував межі, порядок та повноваження апеляційного суду щодо розгляду справи.

Таким чином, подана касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які можуть бути визнані такими, що підпадають під пункт 2 частини третьої статті 287 ГПК України, і, які надають повноваження Верховному Суду переглянути, як "суду права", дану категорію справ.

Касаційний господарський суд також враховує, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Також слід зауважити, що саме лише застереження про те, що справа становить значний суспільний інтерес і має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, не може бути визнано судом підставою, на яку поширюється дія положення підпункту "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України. 

Разом з тим, Суд також враховує позицію, висловлену Європейським Судом з прав людини в ухвалі від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява № 26293/18). Суд визнав, що заява є неприйнятною ratione materiae у сенсі п. 3 (а) ст. 35 Конвенції і має бути відхилена відповідно до п. 4 цієї статті. ЄСПЛ зазначив, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. В ухвалі також ідеться, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій ЄСПЛ також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій. Однак у цій справі тією мірою, в якій заявниця ставила питання щодо справедливості провадження в судах першої і другої інстанцій, ЄСПЛ не визнав, що мали місце порушення процесуальних гарантій п. 1 ст.   6 Конвенції.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява №  21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Беручи до уваги вищевказане, з огляду на принципи господарського судочинства (змагальності та диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, юридичної визначеності) колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "СТЕП ТРАНС" постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2021 у справі №   910/1552/21, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

У зв`язку з наявністю підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, заявлене в тексті касаційної скарги клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, залишається Судом без розгляду.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "СТЕП ТРАНС" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2021 у справі №   910/1552/21. 

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                              Т. Малашенкова

Суддя                                                                                               І. Булгакова

Суддя                                                                                               І. Колос