ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/1144/21                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  10 серпня 2021 року                                                                                          м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
           головуючого судді:	 	Беспалова О. О.	
           суддів:	 	Парінова А. Б., Грибан І. О. 	
           за участю секретаря:	 	Волошка О. Л.	

представника позивача Кушнеренка Є. Ю., представника відповідача                 Протченко О. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року (місце ухвалення: місто Чернігів, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: 05.04.2021) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № 00031660709 від 24.12.2020.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  залишено без задоволення. 
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків щодо заниження позивачем податку на додану вартість та відповідно відсутність у позивача обов`язку реєструватись як платник такого податку. 
До Шостого апеляційного адміністративного суду відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого податковим органом зазначається, що проведеною перевіркою встановлено, що загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, нарахована (сплачена) позивачу протягом останніх 12 календарних місяців сукупно перевищує 1000000 гривень, а відтак, у позивача виник обов`язок реєстрації платником податку на додану вартість. 
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з`явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на податковому обліку в Чернігівській ДПІ Головного управління ДПС у Чернігівській області ФОП ОСОБА_1 з 05.10.2000.
На підставі поданої заяви про право застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності від 2 грудня 2010 року №2755-1 та відповідно до п.291.4 ст.291 Податкового Кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755 - VI, ФОП ОСОБА_1 протягом періоду з 01.10.2012 по 31.03.2018 здійснював підприємницьку діяльність із застосуванням спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності та був віднесений до 3 групи платників єдиного податку.
Відповідно до інтегрованої картки ФОП ОСОБА_1 по платежу "єдиний податок" контролюючим органом встановлено неповну сплату податкових зобов`язань протягом 2017 року та 1 кварталу 2018 року, у зв`язку із чим у платника податків виник борг, який в подальшому погашався за рахунок сплати єдиного податку за наступні періоди та виникав новий борг згідно з календарною черговістю його виникнення.
У зв`язку з наявністю податкового боргу на кожне 1 число місяця протягом двох послідовних кварталів рішенням від 30.03.2018 №152/25-01-13-03-42 ФОП ОСОБА_1 анульовано свідоцтво платника єдиного податку.
За таких підстав з 01.04.2018 ФОП ОСОБА_1 є платником податків на загальній системі оподаткування.
В ході здійснення своїх службових обов`язків контролюючим органом встановлено розбіжності у податковій звітності ФОП ОСОБА_1 за 2018 рік та відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів на користь ФОП ОСОБА_1 суб`єктами господарювання.
Головним управлінням ДПС у Чернігівській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 щодо дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2018 по 30.09.2019. За результатом перевірки складено акт від 04.12.2020 року № 1581/07/НОМЕР_1 (надалі - акт перевірки).
Проведеною перевіркою встановлено допущення позивачем порушень податкового законодавства, а саме:
- п. 181.1 ст.181, п. 183.2, 183.4, 183.10,ст.183, 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми зобов`язання з податку на додану вартість на суму 410192,20грн за період з квітня 2018 року по вересень 2019 року включно. 
На підставі висновків викладених в акті перевірки Головним управлінням ДПС у Чернігівській області24.12.2020 року винесено податкове повідомлення-рішення № 00031660709 яким позивачу збільшено суму зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 520  740,25 грн, в тому числі 410192,20грн за основним платежем та 102548,05 грн штрафні (фінансові) санкції.
Позивач, не погодившись з вказаними рішеннями, звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно вимог частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.
Відповідно до п. 181.1 ст.181 ПК України у разі, якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.
Відповідно до п. 183.1 ст.183 ПК України будь-яка особа, що підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, подає до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву.
Відповідно до п. 183.2 ст.183 ПК України у разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.
Відповідно до абз.5 п. 183.9 ст. 183 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-УІ (із змінами та доповненнями), у разі відсутності підстав для відмови у реєстрації особи як платника податку контролюючий орган зобов`язаний протягом трьох робочих днів після надходження реєстраційної заяви до контролюючого органу внести до реєстру платників податку запис про реєстрацію такої особи як платника податку з дня внесення запису до реєстру платників податку у разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку або у разі реєстрації осіб, визначених в абзаці першому пункту 183.4, що відповідають вимогам, визначеним пунктом 181.1 статті 181 цього Кодексу, як перше число календарного місяця, в якому здійснено перехід на сплату інших податків і зборів, на день подання реєстраційної заяви настало.
Відповідно до п.183.10 ст.183 ПК України будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за не нарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.
Таким чином, зміст наведених законодавчих положень статей 181, 183 ПК України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, свідчить про те, що у разі нарахування (сплати) особі протягом останніх 12 календарних місяців загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню, яка сукупно перевищує 1000000 грн (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання).
Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом України у постанові від 21 травня 2020 року у справі №815/2297/15 та від 16 липня 2020 року у справі №810/5229/15.
Як вбачається з матерів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, проведеною перевіркою встановлено, що обсяг доходу в період з 01.04.201 7 року по 31.03.2018 року становив - 2 643 496,00 грн, а саме: за II квартал 2017 року на суму 584000,00 грн; за ІІІ квартал 2017 року на суму 646706,00 грн; за IV квартал 2017 року на суму 599400,0 грн.
В період з 11.04.2018 року по вересень 2019 року такі обсяги склали 2  050  961,00 грн, а саме: квітень 2018р. на суму 109459,00грн; травень 2018р. на суму 149396,00 грн; червень 2018р. на суму 103455,00грн; липень 2018р. на суму 206460,00грн; серпень 2018р. на суму 167989,00 грн; вересень 2018р. на суму 80020,00 грн; жовтень 2018р. на суму 92129,00 грн; листопад 2018р. на суму 47000,00 грн; грудень 2018р. на суму 71700,00 грн; січень 2019р. на суму 57400,00 грн; лютий 2019р. на суму 59860,00грн; березень 2019р. на суму 115300,00грн; квітень 2019р. на суму 135150,00 грн; травень 2019р. на суму 203136,00 грн; червень 2019р. на суму 84194,00 грн; липень 2019р. на суму 91380,00 грн; серпень 2019р. на суму 154509,00 грн; вересень 2019р. на суму 122424,00. 
Слід зауважити, що як при зверненні з даним позовом так і при апеляційному оскарженні позивачем встановлені податковим органом обсяги операцій не заперечуються. 
Натомість, заяву про реєстрацію його як платником податку на додану вартість ним подано не було.
Відповідно до норм податкового законодавства, особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за не нарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування (ст. 185 ПК України).
При цьому, відповідальність, за приписами податкового законодавства полягає і в сплаті податкового зобов`язання і в нарахуванні штрафних санкцій.  
Як вірно встановлено судом першої інстанції, що саме сума здійснених операцій, з реалізації товарів/послуг за період з 11.04.2018 по 30.09.2019 є у відповідності до Податкового кодексу базою нарахування ПДВ.
В порушення абз. "а" п. 185.1 ст.185 Податкового кодексу, Позивачем не нараховано ПДВ на поставку товарів/послуг в сумі 410192,20 грн. (2050961 грн. х 20%), що в свою чергу призвело до порушення ФОП ОСОБА_1 вимог п. 187.1 ст.187 Податкового кодексу в частині заниження податкових зобов`язань з ПДВ.
Відповідно до п.200.1. ст.200 Податкового кодексу, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Разом з тим, як зазначено вище, ФОП ОСОБА_1 вимоги передбачені п. 181.1 ст.181, п. 183.2 ст.183 Податкового кодексу самостійно не були виконані, тому, у відповідності до п. 183.10 ст.183 Податкового кодексу, у Позивача право на нарахування податкового кредиту було відсутнє.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності та обґрунтованості спірного податкового повідомлення-рішення та, відповідно, відсутності підстав для задоволення позову. 
При цьому, доводи апелянта, що в силу приписів ст.291 Податкового кодексу України положення п. 181.1 ст.181, п. 183.2 ст.183 Податкового кодексу до нього не застосовуються, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що як відповідно до змісту акту перевірки так і додаткових пояснень наданих податковим органом на вимогу суду апеляційної інстанції, донарахування суми податку на додану вартість здійснено саме за період перебування позивача на загальній системі оподаткування, операції, що вчинялись позивачем підчас перебування на спрощеній системі оподаткування оподаткуванню податком на додану вартість не підлягають.  
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не спростовуються висновки суду першої інстанції. 
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
          
Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення залишити без задоволення. 
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                                                   	                   О. О. Беспалов	
Суддя 	              І. О. Грибан	
Суддя	               А. Б. Парінов	

(Повний текст постанови складено 13.08.2021)