ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/339/21 Справа № 0417/14797/2012 	  	Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В. 
за участю секретаря Догонової О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 квітня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” до Публічного акціонерного товариства “Акцент-Банк”, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2012 року АТ КБ “Приватбанк” звернулися до суду з позовом до ПАТ “Акцент-Банк”, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтуванні позовних вимог АТ КБ “Приватбанк” посилався на те, що відповідно до договору №47МС/2007 від 03 травня 2007 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 35000 доларів США зі сплатою за користування ним відсотків 16% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30 квітня 2010 року. У забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, між АТ КБ “Приватбанк” та ПАТ “Акцент-Банк”, ОСОБА_2 були укладені договори поруки, відповідно до умов яких відповідачі є солідарними боржниками. Позичальником 
ОСОБА_1 належним чином не виконувалися умови договору, в результаті чого утворилася заборгованість. Вимога, що була пред`явлена до позичальника та поручителів, залишена без задоволення. На підставі викладеного АТ КБ “Приватбанк” просили суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 47МС/2007 від 03 травня 2007 року у розмірі 72016,56 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до повідомлення НБУ станом на 18 жовтня 2012 року складає 575 632 грн. 08 коп., яка складається із: 23918,06 доларів США - заборгованість за кредитом; 27848,67 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 21501,39 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; та просили стягнути з ПАТ “Акцент-Банк”, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 10 000 грн.; та із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 стягнути судовий збір.
Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 квітня 2020 року частково задоволено позовні вимоги АТ КБ “Приватбанк”. Стягнуто із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь АТ КБ “Приватбанк” (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код ЄДРПОУ: 14360570) заборгованість за кредитним договором №47 МС/2007 від 03 травня 2007 року, яка станом на 18 жовтня 2012 року у розмірі 23918,06 доларів США, що в еквівалентні за курсом НБУ від 18 жовтня 2012 року становить 191105 грн. 30 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 23918,06 доларів США. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ “Приватбанк” судові витрати в розмірі 1911 грн. 05 коп. В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено. 
В апеляційній скарзі АТ КБ “Приватбанк” просить рішення суду від 13 квітня 2020 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку та ухвалити у цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду від 13 квітня 2020 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Як вбачається з матеріалів справи, між ЗАТ КБ “Приватбанк”, правонаступником якого є ПАТ КБ “Приватбанк”, та його правонаступником, у свою чергу, є АТ КБ “Приватбанк”, та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №47МС/2007 від 03 травня 2007 року, згідно з яким ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 35000 доларів США зі сплатою за користування ним відсотків 16,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30 квітня 2010 року (т.1 а.с.10-12).
       Вимоги до відповідача ОСОБА_1 були забезпечені шляхом укладання з ОСОБА_2 договору поруки від 03 травня 2007 року (т.1 а.с.13).
       Також вимоги до відповідача ОСОБА_1 були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ “Акцент-Банк” договору поруки №167 від 20 жовтня 2010 року (т.1 а.с.7).         Відповідно до договору поруки №167 від 20 жовтня 2010 року, ПАТ “Акцент-Банк” зобов`язався солідарно з боржником відповідати перед банком за виконання зобов`язань за кредитним договором № 47 МС/2007 від 03 травня 2007 року, розмір відповідальності 10 000 грн.        Строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом п`яти років.
       Позичальник ОСОБА_1 допустив неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
       З наданого АТ КБ “Приватбанк розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором, яка станом на 18 жовтня 2012 року становить 73 268,12 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до повідомлення НБУ від 18 жовтня 2012 року становить 585 632 грн. 08 коп., яка складається із: 23 918,06 доларів США - заборгованість за кредитом; 27 848,67 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 21 501,39 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (т.1 а.с.4, 5).
       Відповідачі ухиляються від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашають.
Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ “Приватбанк”, суд першої інстанції посилався на їх доведеність в частині стягнення із позичальника ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного засування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
       За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
       Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 
       Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
       За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
       Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
       За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
       Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
       Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
       Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
       У справі встановлено, між ЗАТ КБ “Приватбанк”, правонаступником якого є ПАТ КБ “Приватбанк”, а його правонаступником, у свою чергу, є АТ КБ “Приватбанк” та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №47МС/2007 від 03 травня 2007 року, згідно з яким ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 35000 доларів США зі сплатою за користування ним відсотків 16% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30 квітня 2010 року (т.1 а.с.10-12).
       Вимоги до відповідача ОСОБА_1 були забезпечені шляхом укладання з ОСОБА_2 договору поруки від 03 травня 2007 року (т.1 а.с.13).
       Вимоги до відповідача ОСОБА_1 були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ “Акцент-Банк” договору поруки №167 від 20 жовтня 2010 року (т.1 а.с.7).         Відповідно до договору поруки №167 від 20 жовтня 2010 року, ПАТ “Акцент-Банк” зобов`язався солідарно з боржником відповідати перед банком за виконання зобов`язань за кредитним договором № 47 МС/2007 від 03 травня 2007 року, розмір відповідальності 10 000 грн.        Строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом п`яти років.
       Позичальник ОСОБА_1 допустив неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
       З наданого АТ КБ “Приватбанк” розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором, яка станом на 18 жовтня 2012 року становить 73 268,12 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно о повідомлення НБУ від 18 жовтня 2012 року становить 585 632 грн. 08 коп., яка складається із: 23 918,06 доларів США - заборгованість за кредитом; 27 848,67 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 21 501,39 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (т.1 а.с.4, 5).
       Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що позичальник ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором, яка ним не сплачується.
       Звернувшись до суду з позовними вимогами, АТ КБ “Приватбанк” просили суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 47МС/2007 від 03 травня 2007 року у розмірі 72016,56 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до повідомлення НБУ станом на 18 жовтня 2012 року складає 575 632 грн. 08 коп.; з ПАТ “Акцент-Банк”, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 10 000 грн.; та із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 стягнути судовий збір.
       Як вбачається з кредитного договору, кінцевий термін повернення коштів визначено - 30 квітня 2010 року.
       Погашення кредиту здійснюється щомісячними платежами відповідно Графіку.
       За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
       Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.         В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
       Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12), від 04 липня 2018 року (справа № 310/11534/13) та від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16).
       Таким чином, банк мав право нараховувати передбачені договором проценти, пеню до закінчення строку дії кредитного договору, тобто до - 30 квітня 2010 року.
       Отже, з відповідача підлягають стягненню відсотки за користування кредитом станом на 30 квітня 2010 року у розмірі 8 480,36 доларів США та пеня станом на 30 квітня 2010 року у розмірі 4 799,14 доларів США.
       Щодо позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості з позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 слід зазначити наступне.
У ч. 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
У разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Частина 4 ст. 559 ЦК України (в редакції на час виниклих правовідносин) передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення ч. 4 ст.559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення ч.4 ст.559 ЦК України).
Отже, строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.
Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.
З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.
Виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).
Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.
У ч. 4 ст. 559 ЦК України зазначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Тобто, порука – це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
На підставі ч. 1 ст. 252, ч. 1 ст. 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні ст. 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України.
З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до остаточного виконання сторонами своїх зобов`язань за кредитним договором (п.6.2 договору) не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 ЦК України та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України (яка діяла на час виниклих правовідносин), згідно яких порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
У кредитному договорі строк виконання основного зобов`язання чітко визначений — 30 квітня 2010 року. 
З позовними вимогами до позичальника та поручителя банк звернувся до суду 24 жовтня 2012 року, тобто з пропуском встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для звернення з вимогами до поручителя, який має відраховуватися з 30 квітня 2010 року.
Отже, в даному випадку банк протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, який в даному випадку має відраховуватися від дати виконання основного зобов`язання за кредитним договором, тобто від - 30 квітня 2010 року, не пред`явили вимоги до поручителів, а тому порука є припиненою.
       Також не підлягають задоволенню позовні вимоги АТ КБ “Приватбанк” про солідарне стягнення з відповідачів АТ “Акцент-Банк”, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ “Приватбанк” 10 000 грн., оскільки із договору поруки №167 від 20 жовтня 2010 року вбачається, що строк дії договору поруки, укладеного між АТ КБ “Приватбанк” та ПАТ “Акцент-Банк”, сплинув після закінчення строку дії кредитного договору, який сплинув 30 квітня 2010 року.
       Тому, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ “Приватбанк” до поручителів ОСОБА_2 , АТ “Акцент-Банк”.
       За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 квітня 2020 року скасувати в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ “Приватбанк” заборгованість за кредитним договором №47 МС/2007 від 03 травня 2007 року, яка станом на 18 жовтня 2012 року у розмірі 23918,06 доларів США, що в еквівалентні за курсом НБУ від 18 жовтня 2012 року становить 191105 грн. 30 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 23918,06 доларів США та в частині стягнення зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ “Приватбанк” судових витрат в розмірі 1911 грн. 05 коп. та ухвалити в цій частині нове рішення, про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ “Приватбанк” до ОСОБА_1 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” – задовольнити частково.
       Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 липня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку “Приватбанк” до Публічного акціонерного товариства “Акцент-Банк”, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати  в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” заборгованість за кредитним договором №47 МС/2007 від 03 травня 2007 року, яка станом на 18 жовтня 2012 року у розмірі 23918,06 доларів США, що в еквівалентні за курсом НБУ від 18 жовтня 2012 року становить 191105 грн. 30 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 23918,06 доларів США та в частині стягнення зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” судові витрати в розмірі 1911 грн. 05 коп.
       Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код ЄДРПОУ: 14360570) заборгованість за кредитним договором №47 МС/2007 від 03 травня 2007 року, яка утворилася станом на 18 жовтня 2012 року і складається із: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 23 918,06 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 8 480,36 доларів США, пеня — у розмірі 4 779,14 доларів США.
       В іншій частині позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” до ОСОБА_1 — відмовити.
       Стягнути зі ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код ЄДРПОУ: 14360570) судові витрати в розмірі 3557 грн. 19 коп.
       В іншій частині рішення суду залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий суддя І.А.Єлізаренко 

Судді  Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова