УХВАЛА

09 вересня 2021 року 
Київ
справа №760/17126/20
адміністративне провадження №К/9901/4999/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Жука А.В.,
суддів: Мельник-Томенко Ж.М.,  Соколова В.М., 
перевіривши заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення
у справі №760/17126/20
за позовом ОСОБА_1 
до Управління патрульної поліції м. Києва 
про визнання дій протиправними, скасування постанови, закриття провадження у справі, -
ВСТАНОВИВ:
15 лютого 2021 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року у справі №760/17126/20, яку ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 201 року повернуто скаржнику на підставі пункту першого частини четвертої   статті 169 КАС України.
10 серпня 2021 року до суду касаційної інстанції надійшла заява скаржника про ухвалення додаткового рішення в даній справі, яка викладена недержавною (російською) мовою.
Розглянувши вказану заяву, Суд вважає за необхідне повернути її без розгляду з огляду на таке.
Відповідно до частини першої  статті 10 Конституції України  державною мовою в Україні є українська мова.
Згідно з частиною першою  статті 15 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)  судочинство і діловодство в адміністративних судах провадиться державною мовою.
Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасників судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють (частина третя  статті 15 КАС України).
Відповідно до частини четвертої  статті 15 КАС України  учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.
За правилами частини шостої  статті 13 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної»  органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом.
Отже, учасники судового процесу які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, проте процесуальні документи мають бути подані лише державною мовою.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в ухвалах від 07 червня 2019 року у справі №826/10114/17, від 03 вересня 2020 року у справі №826/6286/17, від 29 жовтня 2020 року у справі №815/1958/16 та від 07 грудня 2020 року у справі №138/132/20.
Верховний Суд зазначає, що у постанові від 08 жовтня 2020 року у справі №9901/393/19 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що українська мова як засіб спілкування й інтелектуального вираження відображає самобутність багатомільйонного українського народу і є основою його духовності й історичної пам`яті.
Повноцінне функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території держави є гарантією збереження ідентичності української нації та єдності України. У такому сенсі державна мова є складовою конституційного ладу та конституційною цінністю.
Підстав для відступлення від цих правових висновків немає.
Разом з цим, Суд акцентує на тому, що передбачена чинним законодавством України вимога щодо подання процесуальних документів державною мовою не є звуженням прав позивача чи дискримінацією останнього за мовною ознакою, оскільки крім послуг перекладача, на законодавчому рівні закріплені серед іншого державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги.
Суди реалізують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян щодо використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, відповідно до  Конституції  і законів України.
Отже,  Основним Законом України   закладено конституційні основи для використання української мови як мови судочинства та одночасно гарантовано рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою.
Гарантування у судочинстві використання російської та інших мов національних меншин України цілком узгоджується з Європейською хартією регіональних мов або мов меншин, ратифікованою  Законом України "Про ратифікацію Європейської хартії регіональних мов або мов меншин" від 15 травня 2003 року N 802-IV.
Разом з тим Суд зазначає, що забезпечення рівності прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою, гарантування права громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють,  не означають абсолютного права сторони (учасника справи) подавати відповідні процесуальні документи мовою, якою вона володіє, якому кореспондує безумовний обов`язок суду приймати такі документи до розгляду.
Законом України «Про ратифікацію Європейської хартії регіональних мов або мов меншин»  передбачено, що при застосуванні положень Хартії заходи, спрямовані на утвердження української мови як державної, її розвиток і функціонування в усіх сферах суспільного життя на всій території України, не вважаються такими, що перешкоджають чи створюють загрозу збереженню або розвитку мов, на які відповідно до  статті 2 цього Закону  поширюються положення Хартії.
Враховуючи викладене, а також беручи до уваги положення частини четвертої  статті 15 КАС України  та частини першої  статті 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  Суд дійшов висновку, що   заяви або клопотання, які звернені до Суду, необхідно викладати державною (українською) мовою.
Відповідно до частини першої  статті 167 КАС України  визначено загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення.
Згідно частини другої  статті 167 КАС України  якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.
Отже, з урахуванням положень частини четвертої  статті 15 КАС України  та  статті 167 КАС України, заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у даній справі, яка викладена російською мовою, необхідно повернути без розгляду.
На підставі викладеного та керуючись статтею 167 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі №760/17126/20 - повернути без розгляду заявнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук
Ж.М. Мельник-Томенко 
 В.М. Соколов ,
Судді Верховного Суду