Дата документу 16.08.2021 Справа № 334/8182/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 334/8182/19
Провадження №22-ц/807/2785/21 
Головуючий в 1-й інстанції – Баруліна Т.Є. 

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 серпня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С.В.,	
суддів:	Крилової О.В., Полякова О.З.,	
секретар	Остащенко О.В.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2021 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 24 травня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК», Державного реєстратора Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова Сергія Олександровича, треті особи: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування, Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання рішення державного реєстратора незаконним, скасування запису про державну реєстрацію прав,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (правонаступник – АТ «АЛЬФА-БАНК»), Державного реєстратора Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова Сергія Олександровича про скасування запису про державну реєстрацію прав. Позов обґрунтовано тим, що 06.08.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (правонаступником якого є АТ «УкрсоцБанк») та позивачкою був укладений Кредитний договір № 313-027П/08-К згідно з п.1.1. та із врахуванням Додаткової угоди № 1 від 06.12.2008 року до цього Договору, ОСОБА_1 (як позичальниці) був наданий споживчий кредит у сумі 73 000 доларів США зі сплатою 15 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 05.07.2016 року. Пунктом 1.2. Кредитного договору визначено, що кредит надається позичальнику на наступні цілі: на споживчі потреби. Згідно з п. 1.3. Договору, в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, комісії, можливої неустойки (пені, штрафу), а також інших витрат щодо задоволення вимог Кредитора за Договором, кредитор укладає в день укладання цього договору з позичальником іпотечний договір, за умовами якого позичальник передає Кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 80,61 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та яке належить позичальнику на праві власності, заставною вартістю 460 227,50 грн., що за офіційним курсом НБУ на дату укладання цього договору еквівалентно сумі 95000,00 доларів США. У жовтні - листопаді 2019 р. на адресу позивачки почали надходити дзвінки представників АТ «УКРСОЦБАНК» з вимогами про виселення з квартири з тих підстав, що право власності на квартиру було набуто банком через невиконання умов кредитного договору. Проаналізувавши 25.11.2019 року зміст Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що 12.02.2019 до Державного реєстру внесено запис про право власності №30313707, державний реєстратор Ільющенков Сергій Олександрович Виконавчий комітет Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, про те, що на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45538904 від 15.02.2019 р. 09:41:37 та іпотечного договору № 313-027П/08-1, серія та номер: 2180, виданий 06.08.2008, видавник: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М., було здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 з ОСОБА_1 на Акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК». Позивачка вважає, що при вчиненні державної реєстрації права власності за АТ «УКРСОЦБАНК» на спірну квартиру, державним реєстратором не було дотримано вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», Закону України «Про іпотеку», внаслідок чого грубо порушено її права. На підставі викладеного позивачка просила: скасувати запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 45538904 від 15.02.2019 року 09:41:37, номер запису про право власності: 30313707, яке було прийнято Державним реєстратором Виконавчии? комітет Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, Запорізька обл., ОСОБА_2 , щодо реєстрації права власності за Акціонерним товариством «УКРСОЦБАНК» (ідентифікаційний код 00039019) на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належала на праві власності ОСОБА_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2021 року, позовну заяву ОСОБА_1 - задоволено частково.
Скасовано запис № 30313707 про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належала на праві власності ОСОБА_1 , за проведеною державною реєстрацією 12.02.2019 р. на підставі рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова Сергія Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним № 45538904 від 15.02.2019 року за Акціонерним товариством «УКРСОЦБАНК» (код ЄДРПОУ - 00039019) правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (код ЄДРПОУ - 23494714).
Стягнуто з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (код ЄДРПОУ - 23494714) та з державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова Сергія Олександровича (місцезнаходження: Запорізька область, Запорізький район, с. Широке, вул. Центральна, 1; ідентифікаційний код 26013402) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) в рівних частинах судові витрати по сплаті судового збору у сумі 576,30 грн. (п`ятсот сімдесят шість гривень 30 коп.)
У задоволені інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Акціонерне товариство «Альфа-Банк» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог позову.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те що, Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюється на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку» на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі). Позивач був належним чином повідомлений про вимогу іпотекодежателя, а дії державного реєстратора, щодо реєстрації права власності на нерухоме майно були здійснені у відповідності до вимог законодавства. Позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права. 

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Тивоненко Данила Руслановича, зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. 

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 серпня 2008 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (надалі - АТ «Укрсоцбанк» або відповідач-1) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір кредиту №313-027П/08-К, за умовами якого кредитор АТ «УКРСОЦБАНК» надав позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 73 000 доларів США зі сплатою 14,00 процентів річних та комісій до 05.07.2016 року на споживчі потреби. (а.с. 9-12).

Згідно з п. 1.3. Договору, в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, комісії, можливої неустойки (пені, штрафу), а також інших витрат щодо задоволення вимог Кредитора за Договором, кредитор укладає в день укладання цього договору з позичальником іпотечний договір, за умовами якого позичальник передає Кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 80,61 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та яке належить позичальнику на праві власності, заставною вартістю 460 227,50 грн., що за офіційним курсом НБУ на дату укладання цього договору еквівалентно сумі 95000,00 доларів США.

Також 06.06.2008 між АТ «Укрсоцбанк» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Іпотекодавець) було укладено іпотечний договір № 313-027П/08-І, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М., зареєстрованим в реєстрі за №255.

Відповідно до п. 1.1. іпотечного договору іпотекодавець передає в іпотеку у якості забезпечення виконання всіх своїх зобов`язань за Договором кредиту №313-027П/08-К від 06.08.2008, укладеним між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем, наступне нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 80,61 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та належить Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Морозовою В.М. за реєстровим №2634, що стверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 19714904, реєстраційний № 14262482, виданого Орендним підприємством Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 30.07.2008 (а.с. 13-15).

Згідно з п. 1.2. Іпотечного договору, заставна вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 460227,50 грн., що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим НБУ на день укладання цього договору, становить 95000,00 доларів США.

Пунктом 4.1. Іпотечного договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем Основного зобов`язання Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки.

Згідно з п. 4.2. Іпотечного договору, у разі порушення Іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим Договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання Основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на Предмет іпотеки.

Відповідно до п. 4.5. Іпотечного договору, Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду; або на підставі виконавчого напису нотаріуса; або шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом продажу Предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом організації Іпотекодержателем продажу Предмета іпотеки через укладання договору купівлі-продажу Предмета іпотеки між Іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати».

06.12.2008 року між АТ «Укрсоцбанк» та позивачкою було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до Кредитного договору, згідно з п. 1.1. якої з 06.12.2008 року сторони встановили процентну ставку за користування кредитом на рівні 15 процентів річних і зазначили по тексту кредитного договору ставку в розмірі 15 процентів річних.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 09.12.2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» загальну суму заборгованості у розмірі 1 996 760,49 грн. (а.с.17-19)

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта, довідка від 25.11.2019 № 190101545 р. 12.02.2019 р. 16:54:01 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45538904 від 15.02.2019 р. 09:41:37 Державним реєстратором Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим Сергієм Олександровичем було змінено власника квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 з ОСОБА_1 на Акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК», номер запису про право власності: 30313707. (а.с. 16)

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_1 , та передане в іпотеку нерухоме майно, загальною площею 80,61 кв.м., отже площа даної квартири не перевищує 140 кв.м.

Спірна квартира була передана позивачем відповідачу в іпотеку за відповідним іпотечним договором, укладеним на забезпечення виконання позивачем зобов`язань за кредитним договором у іноземній валюті, отриманим на споживчі цілі. При цьому, за відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та твердженнями позивачки, ОСОБА_1 немає іншого нерухомого майна, а спірна квартира не перевищує 140 кв.м.

За даною адресою також проживає та зареєстрований ОСОБА_3  та його малолітній син ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією паспорта ОСОБА_3 та Актом обстеження умов проживання, складеним Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування, під час виходу за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що за даною адресою постійно проживають та мають постійне місце реєстрації ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для якого створені належні умови для проживання та навчання. Житло єдине, іншого нема.  (а.с. 37, 108-109).

Задовольняючи частково вимоги позову, суд першої інстанції зазначив, що системний аналіз наведених положень Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», з урахуванням встановлених обставин справи, свідчить про пряму імперативну заборону на примусове стягнення спірної квартири, наданої позивачем банку в якості забезпечення виконання ним зобов`язань за споживчим кредитним договором, укладеним в іноземній валюті, а тому у державного реєстратора були відсутні підстави для вчинення оскаржуваної реєстраційної дії. Оскільки, наданий позивачці кредит є споживчим, відчуження квартири відбулось протягом дії вищевказаного мораторію, вказане нерухоме майно використовувалося позивачкою як місце постійного проживання і у власності позивачки не знаходилося іншого нерухомого житлового майна, а площа квартири не перевищувала 140 кв. метрів, на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що унеможливлює перехід права власності до Акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК», на предмет іпотеки протягом часу дії мораторію. Оскільки належним способом захисту права або інтересу позивача є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права, позовна заява підлягає частковому задоволенню, а отже запис № 30313707 про право власності за Акціонерним товариством «УКРСОЦБАНК» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» на спірну квартиру підлягає скасуванню.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Частиною першою статті 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених статтею 12 вказаного Закону.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно з частинами першою та третьою статті 36 Закону "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Відповідно до п. 4.5. Іпотечного договору, Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду; або на підставі виконавчого напису нотаріуса; або шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом продажу Предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом організації Іпотекодержателем продажу Предмета іпотеки через укладання договору купівлі-продажу Предмета іпотеки між Іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати».

Однак 07 червня 2014 року набув чинності Закон № 1304, згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Отже, мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону № 1304 протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження №11-474апп19) викладено висновок, відповідно до якого обмеження, встановлені Законом № 1304, поширюються не лише на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, а й на позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, яким є реєстрація права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 зазначено, що підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304 право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. Отже, у нотаріуса були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від правової позиції, висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19), про те, що квартира, яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону № 1304-VII, у тому числі і шляхом реєстрації права власності за банком як забезпечення виконання умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті.

Таким чином, у справі, яка переглядається, у державного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на передану в іпотеку квартиру за АТ «УКРСОЦБАНК».

Запроваджений законом мораторій зупиняє можливість реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання та є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, а отже, унеможливлює укладення такого договору та наступну реєстрацію за відповідачем права власності на предмет іпотеки, що є підставою для скасування відповідного рішення державного реєстратора.

Встановивши, що позивач постійно проживає у спірній квартирі, загальна площа якої не перевищує 140 кв. м, іншого нерухомого житлового майна у власності позивача немає, згоди на набуття АТ "Альфа-Банк" права власності на квартиру вона не надавала, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що на момент прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію права власності на квартиру за АТ «УКРСОЦБАНК» дії банку суперечили Закону № 1304.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 19 серпня 2021 року

Головуючий, суддя-доповідач                                                С.В. Кухар

Судді:                                                                         О.В. Крилова

О.З. Поляков