Ухвала
іменем України 
20 вересня2021 року
м. Київ
справа № 206/1998/20
провадження № 51-3708 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 – ОСОБА_5 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 14 червня 2021 року,
встановив:
За вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2021 року  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпропетровська, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, засуджено за частиною 2 статті 121, частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України (далі – КК) із застосуванням частини 1 статті 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочинів за таких обставин.
28 грудня 2019 року близько 22:10 ОСОБА_4 , перебуваючи біля магазину «Башні», що розташований у будинку № 22-А на вул. Календарній у м. Дніпрі, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, завдав неповнолітньому ОСОБА_6 не менше трьох послідовних ударів у ділянку нижньої щелепи зліва.
Цього ж дня близько 23:00 ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, завдав кулаком неповнолітньому ОСОБА_6 дев`ять ударів в обличчя, а в подальшому завдав потерпілому взутою ногою один удар у ніс та чотири удари кулаком в обличчя. 
У результаті своїх злочинних дій ОСОБА_4 завдав неповнолітньому ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
15 березня 2020 року близько 11:20 ОСОБА_4 , знаходячись за адресою:                         АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп’яніння, на фоні раптово виниклих неприязних стосунків вчинив сварку з ОСОБА_7 , у ході якої завдав останньому один удар кулаком у ділянку ребер та один удар кулаком у голову, а також не менше двох ударів кулаком у ділянку ребер, після чого три удари ліктем руки в голову останнього.
Надалі ОСОБА_4 завдав ОСОБА_7 ліктем руки три удари в ділянку ребер зліва, один удар стопою правої ноги у вухо останнього та три удари коліном у ділянку ребер.
У подальшому ОСОБА_4 взяв порожню скляну пляшку та вдарив нею по голові потерпілого ОСОБА_7 
ІНФОРМАЦІЯ_2 від отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_7 помер в лікарні КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня І.І. Мечникова».
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14 червня 2021 року вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2021 року щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.
У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи кваліфікацію та призначення засудженому покарання за частиною 1 статті 122 КК, ставить вимогу про зміну судових рішень щодо останнього та призначення йому покарання за частиною 2 статті 121 КК із застосуванням статті 69 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років. Посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість.
Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що засуджений свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав у повному обсязі, розкаявся, вибачився перед потерпілою стороною та висловив жаль із приводу вчиненого.
Крім того, вказує на неправомірну поведінку потерпілого ОСОБА_7 , оскільки саме він накинувся на засудженого з ножем та намагався завдати останньому удар у ділянку шиї, що підтверджується показаннями свідка.
Також посилається на відсутність обставин, які обтяжують покарання, та те, що засуджений раніше не судимий.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Статтею 438 КПКпередбачено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
У касаційній скарзі захисник, серед іншого, не погоджується з установленими у вироку фактичними обставинами кримінального провадження щодо поведінки потерпілого, що згідно зі статями 433, 438 КПКне є предметом перевірки в касаційному порядку. А тому суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами.
Доводи захисника про невідповідність призначеного покарання засудженому через суворість та можливість призначення йому покарання за частиною 2 статті 121 КК із застосуванням статті 69 КК є необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до статті 65 КК при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно зі статтею 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, крім випадків засудження за корупційний злочин, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Так, суд першої інстанції, призначаючи засудженому мінімальне покарання за    частиною 2 статті 121 КК, а саме у виді позбавлення волі на строк 7 років, урахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу засудженого, який раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується позитивно, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Місцевий суд зважив і на пом`якшуючі покарання обставини – щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також на обтяжуючу покарання обставину – вчинення ним злочину у стані алкогольного сп`яніння за епізодом завдання тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 .
 
Також, згідно зі змістом оскаржуваного вироку, районний суд під час судового розгляду, окрім іншого, дослідив акт судово-медичного дослідження №601 від 14 квітня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_7 завдано наступні ушкодження: синець у лівій лобній ділянці, синець на лівій вушній раковині з переходом на завушно-потиличну ділянку на шию, переломи лівої виличної кістки, закриту черепно-мозкову травму, переломи ребер, крововиливи у м`язах грудної клітки, крововилив у м`язах ліворуч від середньо-пахвової до лопаткової лінії, крововилив у м`яких покривних тканинах від лівої підлопаткової ділянки до краю реберної дуги ліворуч, від лівої передньо-пахвової до біляхребтової лінії. 
 
Судом зазначено, що згідно з вказаним актом судово-медичного дослідження ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми у своїй сукупності стосовно живих осіб мають ознаки тілесних ушкоджень тяжкого ступеня тяжкості як небезпечні для життя та такі, що призвели до настання смерті і перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого ОСОБА_7 , а ушкодження у вигляді переломів ребер стосовно живих осіб мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості та не перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_7 .
Отже, суд першої інстанції, врахувавши обставини вчиненого злочину, не вбачав підстав для призначення засудженому покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання, передбаченого в Загальній частині КК.
Перевіряючи вказаний вирок суду, апеляційний суд додатково зважив на враховані судом першої інстанції обставини, які впливають на визначення міри покарання, а також на можливість зменшення розміру призначеного засудженому покарання за       частиною 2 статті 121 КК шляхом застосування статті 69 КК, на підставах чого вносилася апеляційна скарга захисника.
 
Водночас суд апеляційної інстанції не вбачав підстав для пом`якшення засудженому покарання та погодився з висновком суду першої інстанції в частині призначення йому мінімального покарання в межах санкції частини 1 статті 121 КК, оскільки саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення  ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, апеляційний суд вказав, що відповідно до наявних матеріалів суду першої інстанції були відомі всі обставини вчиненого кримінального правопорушення, у тому числі й поведінка потерпілого в день вчинення злочину, про що вказує у касаційній скарзі захисник.
 
Наведені обставини, які слугували підставою для призначення засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, у колегії суддів також не викликають сумнівів, оскільки суд першої інстанції при призначенні засудженому покарання за частиною 2 статті 121 КК врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжкого злочину, наслідки злочину у вигляді смерті потерпілого, особу винного, який є раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується позитивно, а також висновок акта судово-медичного дослідження щодо характеру та кількості завданих засудженим ушкоджень потерпілому та обставину, яка обтяжує покарання, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Водночас доводи захисника щодо неправомірної поведінки потерпілого були також перевірені судом апеляційної інстанції, який з урахуванням вищезазначених обставин не знайшов підстав для пом`якшення призначеного засудженому покарання, із чим погоджується і колегія суддів.
До того ж врахуванню підлягають обставини у їх сукупності та не надається перевага одним обставинам над іншими, як про це ставить вимогу захисник.
Таким чином, призначене ОСОБА_4 покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є співмірним протиправному діянню і не може вважатися явно несправедливим через його суворість.
При цьому виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність.
Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що саме собою є важливим результатом застосування покарання та суттєвим показником його ефективності. 
З огляду на зазначене, покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років у межах санкції частини 2 статті 121 КК призначено ОСОБА_4 відповідно до вимог статей 50, 65 КК, є справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до частини 1 статті 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
 
Ураховуючи викладене, підстав вважати, що покарання, призначене засудженому ОСОБА_4 , є явно несправедливим через суворість, немає.
 
Ухвала ж суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статті 419 КПК.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які потребують перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.
Зважаючи на викладене, керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд
 
постановив:
Відмовити захисникузасудженого ОСОБА_4 – ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 14 червня 2021 року. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                     ОСОБА_3