КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                                                                                                                             
єдиний унікальний номер справи: №752/16584/2020
номер провадження: №22-ц/824/6634/2021
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М                             У К Р А Ї Н И
17 червня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді - доповідача                                                 Білич І.М., 
суддів:                                                                     Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.
при секретарі:                                                        Немудрій Ю.П.
за участю: представника ОСОБА_1             адвоката  Керечанина Є.В.
                   представника Київської міської ради Сімак Я.К.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 27 січня 2021 року, постановлену під головуванням судді Голосіївського районного суду м. Києва Слободянюк А.В.,
у цивільній справі №752/16584/2020 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Київської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у м.Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення, скасування державної реєстрації.
в с т а н о в и л а :
 
У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернулася із позовом ОСОБА_1 , КМР, ГУ Держгеокадастру у м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення, скасування державної реєстрації. 
25 січня 2021 року представником позивача було поданозаяву про забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:79:256:0026, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за ОСОБА_1 .
Обґрунтовуючи заяву тим, що що позивач є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Домоволодіння, що належить їй на праві приватної власності розташоване не тільки в межах земельної ділянки, що належить їй   ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності, але й частково займає суміжну земельну ділянку, орієнтовною площею 0,035 га.
Нещодавно позивачу стало відомо, що суміжна земельна ділянка, орієнтовною площею 0,035 га, увійшла до складу приватизованої земельної ділянки з кадастровим номером: 8000000000:79:256:0026, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі рішення Київської міської ради від 19 грудня 2019 року за № 471/8044.
 За викладених обставин позивач вважала, щовідповідачем було порушено право на користування її майном та земельною ділянкою для обслуговування житлового будинкуу зв`язку з чим вона звернулася до суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішення, скасування державної реєстрації.
Водночас, їй як позивачу стало відомо, що відповідач проводить показ земельної ділянки потенціальним покупцям, що вказує на його намір відчужити спірну земельну ділянку, у зв`язку з чим, на думку позивача, існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист порушених прав.
 
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27 січня 2021 року заяву адвоката Максимова Миколи Ігоровича в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.
Забезпечено позов шляхом накладення заборони на відчуження земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:79:256:0026, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за ОСОБА_1 .
 
Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 27 січня 2021 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала була винесена з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
Зауважуючи на тому, що постановляючи оскаржувану ухвалу судом зазначено, що відповідач 1 має намір продати чи іншим чином здійснити відчуження земельної ділянки 8000000000:79:256:0026, проте, матеріали справи та відповідне клопотання про забезпечення позову не містять жодних доказів того, що скаржник дійсно має намір відчужити вказану земельну ділянку. 
Вказане свідчить, що судом першої інстанції не здійснено належним чином дослідження наявності підстав для прийняття оскаржуваного судового рішення. 
 
Позивач подаючи відзив на апеляційну скаргу  вказувала, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення  з урахуванням того, що заборона відчуження земельної ділянки  є абсолютно пропорційним способом забезпечення позову.  А подання апеляційної скарги відповідачем саме по собі свідчить  про наявність прихованого у нього умислу на найскоріше відчуження власної земельної ділянки. У разі, якщо відповідач був би впевнений у своїй правоті та не збирався продавати земельну ділянку під час судового спору, то питання про скасування забезпечення позову не вставало б взагалі. З матеріалів справи та наданих доказів вбачається, що  нерухоме майно позивача розташоване на земельній ділянці відповідача ( було  побудовано та введено в експлуатацію до момент приватизації відповідачем своєї земельної ділянки). Відтак, земельна ділянка яка була приватизована відповідачем  багато років знаходиться у фактичному користуванні позивача та  відмежована парканом. Крім того обраний позивачем спосіб забезпечення позову - заборона відчуження майна на відміну від арешту не перешкоджає вільному користуванню та володінню майном.
 
             ПредставникГоловного управління Держгеокадастру у м. Києві  подаючи відзив на апеляційну скаргу вказував на те, що порядок державної реєстрації земельних ділянок в Державному земельному кадастрі здійснюється відповідно до процедури визначеної Законом України «Про державний земельний кадастр» та Порядком введення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17 жовтня 2012 року № 1051. Оскільки технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі  на (місцевості) ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 відповідала вимогам чинного законодавства та в межах спірної земельної ділянки були відсутні інші зареєстровані в Державному земельному кадастрі та оформлені у власність  земельні ділянки, то державним кадастровим реєстратором 20 жовтня 2014 року було здійснено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:256:0026, право власності на яку було зареєстровано за ОСОБА_1 згідно даних Головного управління Держгеокадастру у м. Києві. 20 січня 2020 року, реєстраційний номер - 35181935.
 
У судовому засіданні представник  ОСОБА_1 та представник Київської міської ради  підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити.
Позивач та представник позивача будучи повідомленими про розгляд справи в судове засідання не з`явилися, до початку розгляду справи подали заяву про можливість розгляду справи за їх відсутності.
Інші учасники справи про день і час її розгляду повідомлялися належним чином у встановленому законом порядку. У судове засідання не з`явилися, поважність причин неявки суду не повідомили.
Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за їх відсутності в силу вимог визначених положеннями ст. 372 ЦПК України.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,  колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
 
Відповідно  до  положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть  участь у справі, може вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити  виконання рішення суду або ефективний захист,  або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. 
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів, щодо  охорони матеріально - правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити  позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь  заявника. 
Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. За змістом ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження земельної ділянки,  суд першої інстанції виходив з того, що  предмет позову у даній справі щодо нерухомого майна - спірної земельної ділянки, є взаємопов`язаний зі способом забезпечення позову, а невжиття заходів забезпечення може істотно  ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду. 
 
Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції  повно і всебічно  дослідив і оцінив обставини по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з?ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась із такою заявою, позовним вимогам.
Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв?язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв?язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
 
Звертаючись до суду з позовом позивач вказувала на те, що нерухоме майно яке належить їй на праві власності розташовано на земельній ділянці відповідача ( було побудовано та введено в експлуатацію до моменту приватизації ОСОБА_1 земельної ділянки що була йому виділена.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачем  доведено реальність наявного між сторонами спору, який є предметом судового розгляду.Зазначене вище, підтверджує той факт, що позивач мав обґрунтоване припущення, відносно того, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може призвести до відчуження спірного нерухомого майна відповідачем, що зробить неможливим виконання потенційного рішення суду про витребування майна з чужого незаконного володіння.
 
Відтак, вжиття заходів щодо забезпечення позову у спосіб визначений позивачем є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь - яких труднощів при  його виконанні у випадку задоволення позову.
При цьому слід зазначити, що на час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.
 
Вжиті заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, діють до набрання рішенням суду по даній справі законної сили та спрямовані виключно на забезпечення можливості виконання такого рішення у майбутньому, не порушуючи законних прав та інтересів відповідача, права якого щодо користування та володіння нерухомим майном жодним чином не обмежуються оскаржуваною ухвалою суду.
Частиною 3 ст.150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.
Обраний судом захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами.
На думку, колегії суддів, обраний позивачем вид забезпечення позову шляхом заборони відчуження майна не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача  ОСОБА_1 , оскільки арештоване майно фактично зберігається у володінні та користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним.
Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 та у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №643/15394/19.
 
Доводи апеляційної скарги про те, що заява про забезпечення позову не містить доказів того, що апелянт здійснює дії спрямовані на відчуження спірної земельної ділянки чи іншим способом намагається розпорядитись нею, колегія суддів вважає не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки вони спростовуються обставинами справи, з яких вбачається, що між сторонами існує спір щодо нерухомого майна.
 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права і  підстав для її скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.
 
 Керуючись ст.ст. 368, 372, 374, 375, 381-384, 387 ЦПК України,  колегії суддів, 
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 27 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її  прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня  складання повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складено 05 липня 2021 року.
 
Суддя - доповідач:
 
Судді: