КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
27 липня  2021 року                                                                                                          місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 759/19778/19                                           
номер провадження: 22-ц/824/730/2021        
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Мережко М.В., Савченка С.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чиляєвої Ірини Анатоліївни на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 січня 2020 року у складі судді Петренко Н.О., у справі за позовом приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію,
В С Т А Н О В И В :
 У жовтні 2019 року приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські електромережі» (далі - ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі») звернулося до суду з позовом до                    ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію.
Позовна заява мотивна тим, що ПрАТ «ДТЕК «Київські Електромережі» є правонаступником ПАТ «Київенерго». Відповідач ОСОБА_1 мешкає за адресою:  АДРЕСА_1 та є споживачем електричної енергії, яку постачає ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі». Позивач зазначав, що за результатами аналізу оплат з`ясовано, що відповідач користується послугами, але не в повному обсязі виконує зобов`язання по сплаті заборгованості. Свої зобов`язання відповідач належно не виконує внаслідок чого його заборгованість станом на 01 січня 2019 року за спожиту електричну енергію складає 33 822 грн 73 коп. Оскільки відповідач прострочив строки виконання грошового виконання, позивач просив застосувати до відповідача правові наслідки порушення грошового зобов`язання, передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України, та стягнути з відповідача на свою користь 3 % річних у розмірі 2 284 грн 78 коп. та інфляційну складову боргу у розмірі 6 990 грн 04 коп.
З урахуванням наведеного, ПрАТ «ДТЕК «Київські Електромережі» просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 33 822 грн 73 коп., 3% річних та інфляційну складову боргу  у  розмірі 9 274 грн                       82 коп.
РішеннямСвятошинського районного суду міста Києва від 20 січня 2020  року позов ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 33 822 грн 73 коп., 3% річних та інфляційну складова боргу у розмірі 9 274 грн 82 коп. та судовий збір у розмірі 1 921 грн 00 коп.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 є споживачем електричної енергії, яку постачає ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі», номер особового рахунку № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач користується послугами позивача, але не в повному обсязі виконує зобов`язання по сплаті заборгованості за спожиту електричну енергію, внаслідок чого в нього виникла заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 33 822,73 грн., 3% річних 2 284,78 грн. та інфляційна складова боргу 6 990 грн 04 коп.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача             ОСОБА_1 - адвокат Чиляєва І.А. подала апеляційну скаргу, в якійпросить його скасувати та направити справу на розгляд до Ірпінського міського суду Київської області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.  
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач з серпня 2015 року проживає, а з             13 березня 2017 року - зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 . Вказує, що в матеріалах справи міститься довідка №10877066 від 25 жовтня 2019 року про реєстрацію місця проживання особи, видана відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА про те, що відповідач був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 11 травня 1978 року по 09 березня 2017 року. Однак суд першої інстанції, у порушення вимог ст.187 ЦПК України, не отримав інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, внаслідок чого розглянув справу з порушенням правил територіальної підсудності. Вважає, що відповідач не мав можливості заявити про непідсудність справи Святошинському районному суду міста Києва під час розгляду справи, оскільки його не було повідомлено судом першої інстанції належним чином про час і місце розгляду справи.  
ПрАТ «ДТЕК «Київські Електромережі» не скористалось своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної  скарги до апеляційного суду не направило. 
 Згідно ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки в даній справі ціна позову становить 43 097 грн 55 коп., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_1 є споживачем електричної енергії, яку постачає ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі», його номер особового рахунку № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .Відповідач користується послугами позивача, але не в повному обсязі виконує зобов`язання по сплаті заборгованості за спожиту електричну енергію, внаслідок чого в нього виникла заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 33 822,73 грн., 3% річних 2 284,78 грн. та інфляційна складова боргу 6 990 грн               04 коп., а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у вказаному вище розмірі.  
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Приватне акціонерне товариства «ДТЕК Київські електромережі» є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Київенерго».
Відповідач  ОСОБА_1 є споживачем електричної енергії, яку постачає ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі», його номер особового рахунку: НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідач користується послугами, які надаються ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі», але не в повному обсязі виконує зобов`язання по сплаті заборгованості за спожиту електричну енергію. 
Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 01 жовтня 2019 року за відповідачем рахується борг за спожиту електричну енергію у розмірі                 33 822 грн 73 коп., 3% річних у розмірі 2 284 грн 78 коп. та інфляційна складова боргу у розмірі 6 990 грн 04 коп.
Доказів на спростування вказаної вище заборгованості відповідачем суду апеляційної інстанції не надано, що є його процесуальним обов`язком відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України. 
Частиною 1 ст.714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Відповідно до пункту 4.12 Правил роздрібного ринку електричної енергії затверджених постановою НКРЕКП 14 березня 2018 №312 розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. У разі несплати за спожиту електричну енергію на 30 день після отримання споживачем попередження енергопостачальник має право відключити споживача від електричної мережі.
Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплачені гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. 
За змістом ст. 610 ЦК України несплата боржником суми боргу вважається порушенням зобов`язання.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК України).
Згідно з ч.2  ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням суми пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, а також трьох процентів річних від простроченої суми.
Отже, установивши, що відповідач ОСОБА_1 є споживачем електричної енергії, яку постачає ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» за адресою: АДРЕСА_1 , користується вказаними послугами та від них не відмовлявся, внаслідок чого у нього виникло зобов`язання сплатити ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» борг за спожиту електричної енергії, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги ст.263 ЦПК України щодо законності та обгрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та правильно встановив обставини у справі.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом не дотримано правила територіальної підсудності, оскільки відповідач ОСОБА_1 з серпня 2015 року проживає, а з 13 березня 2017 року - зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 , що територіально відноситься до юрисдикції Ірпінського міського суду Київської області, колегія суддів не приймає до уваги з таких підстав
Згідно з ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.
Зазначена норма застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.
Згідно з положеннями ст.181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Таким чином, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.
З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» звернулося до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення  заборгованості за спожиту електричну енергію, посилаючись на те, що відповідач мешкає за адресою:  АДРЕСА_1 та є споживачем електричної енергії, яку постачає ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі». Протевідповідач неналежно виконує свої зобов`язання по оплаті послуг за спожиту електроенергію, внаслідок чого виникла заборгованість.
Тобто, предметом спору даній справі є зобов`язання, які випливають з надання послуг за електроенергію. Такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна.
З урахуванням наведеного, позов про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.
Аналогічного за змістом висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від                     10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17 (провадження №61-30812св18).  
Відповідно до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Незважаючи на те, що квартира АДРЕСА_3 не є предметом спору, спір опосередковано стосується саме цієї квартири, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на неналежному виконанні відповідачем обов`язку щодо сплати за електроенергію, спожиту саме в цій квартирі, що розташована в межах адміністративно- територіальної юрисдикції  Святошинського районного суду міста Києва.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції правильно застосував правила про територіальну юрисдикцію (підсудність).
Що стосується посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач не мав можливості заявити про непідсудність справи Святошинському районному суду міста Києва під час розгляду справи, оскільки його не було повідомлено судом першої інстанції належним чином про час і місце розгляду справи, то вказані обставини не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з такого.  
З матеріалів справи вбачається, що  ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 04 листопада 2019 року відкрито провадження у даній справі. Ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.26).
Відповідно до супровідного листа від 06 листопада 2019 року судом першої інстанції на адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , направлено копію ухвали про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатками. Однак поштовий конверт повернувся на адресу суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» (а.с.27, 29).
Згідно з п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь - якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання  суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Оскільки розгляд справи відбувався без повідомлення (виклику) учасників справи, у зв`язку з чим у даному випадку повідомлення учасників справи про дату, час і місце засідання  суду не було обов`язковим, то колегія суддів вважає, що передбачені                         п.3.ч.3 ст.376 ЦПК України підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні. Крмі того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 , подавши через свого представника апеляційну скаргу з посиланням на непідсудність даної справи Святошинському районному суду міста Києва реалізував своє процесуальне право в суді апеляційної інстанції щодо заявлення клопотання про непідсудність даної справи суду першої інстанції.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чиляєвої Ірини Анатоліївни залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: