ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 р.	Справа № 520/236/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Бартош Н.С. ,  Григорова А.М. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2021, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., м. Харків, повний текст складено 17.03.21 року по справі № 520/236/21
          за позовом           ОСОБА_1  
          до          Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області                  
          про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, в якому просить суд: визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Харківській області щодо припинення виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) страхових виплат та скасувати постанову Відділення ВД ФССНВУ у м. Харкові №2012/27388/553/33 від 05.05.2017; зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області (ЄДРПОУ 41313928, місцезнаходження: 61200, Україна, м. Харків, майдан Конституції, 1, Палац Праці, 3 під`їзд, 4 поверх) в особі Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) нарахування та виплату раніше призначеної щомісячної страхової виплати з 01.05.2017 шляхом перерахування на поточний рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у АТ «Ощадбанк», МФО 351823), а також здійснити виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) усієї суми заборгованості за страховими виплатами за період 01.05.2017 по січень 2021 року включно однією сумою шляхом перерахування на поточний рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у АТ «Ощадбанк», МФО 351823).
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано постанову відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків України у Харківській області про припинення щомісячних страхових виплат від 05.05.2017 №2012/27388/553/33. Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області (ЄДРПОУ 41313928) поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) нарахування та виплату раніше призначеної щомісячної страхової виплати з 01 травня 2017 року, а також здійснити виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суми заборгованості за страховими виплатами за період з 01 травня 2017 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області (ЄДРПОУ 41313928) на користь Держави (ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача: UA798999980000031211256026001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106) суму судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2021 року та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції своїм рішенням зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити позивачу страхові виплати за період з 01.05.2017 року, з чим не може погодитися, оскільки дії відділення є законними. Так, зазначає, що позивач перебував на обліку у відповідача з лютого 2016 року на підставі довідки від 15.02.2016 року №6326015798 про взяття на облік ВПО, якою підтверджено місце проживання у м. Харкові.  Вказує, що ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 28.04.2017 по кримінальній справі 640/6394/17 було накладено арешт на документи, вилучені під час обшуку 25.04.2017. З 01.05.2017 постановою від 05.05.2017 №2012/27388/553/33 виплати позивачу були припинені до зняття судом арешту. На теперішній час арешт документів не скасовано. Після припинення виплат позивач до відповідача не звертався, довідки ВПО, не надавав. На сьогодні документи до відповідача не повернені, розслідування у кримінальному провадженні триває. Відділення не може перевірити наявність довідки ВПО, яка є основним документом для призначення виплат і яку позивач навіть не додає до свого позову до суду для підтвердження свого права на отримання страхових виплат як ВПО. Стверджує, що відповідач  не має права  здійснювати страхові виплати, в тому числі внутрішньо переміщеним особам,  за відсутності документів, що підтверджують право особи на страхові виплати. Зауважує, що проживання позивача у м. Харкові за спірний період не підтверджене, тому позивач не мав статусу ВПО, відповідно підстави для проведення страхових справі виплат у відділення Фонду були відсутні. Зазначає, що відповідач не може перебирати на себе повноваження Кабінету Міністрів України, яким не вчинені відповідні дії, а саме, не визначені умови та порядок виплати соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за минулий період. Посилається  на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 20.02.2018 року у справі №711/6019/16-а, від 02.03.2018 року у справах № 264/1617/17 та № 761/21804/17, від 14.03.2018 року у справі №713/793/16, від 15.03.2018 року у справі №372/2316/17, від 11.04.2018 року у справі №766/13021/16-а, від 04.07.2018 року у справі № 296/4740/16-а, від 13.02.2019 у справі №554/10889/16-а. Вважає, що у відповідача не було законних підстав для нарахування та виплати позивачу сум страхових виплат з 01.05.2017, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, у відповідності до вимог ст.304 КАС України. 
Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст.229 КАС України.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, який у зв`язку з втратою професійної працездатності на 25%, що підтверджується довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, виданої Луганським обласним центром МСЕК від 26.12.2007, отримав право на отримання щомісячних страхових виплат.
Позивачем вказано, що у зв`язку з бойовими діями та проведенням антитерористичної операції, а також з набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №595, якою затверджений Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, він був вимушений зареєструватись як внутрішньо перемішена особа в м. Харків та стати на облік в Харківське міське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області. Позивач перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа.
При цьому, як вказано позивачем та підтверджено відповідачем, з 01.05.2017 щомісячні страхові виплати позивачу не виплачувались.
З приводу вказаного питання позивач через свого адвоката звернувся до відповідача із відповідною заявою.
Листом від 19.06.2019 Харківське міське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області у відповідь на адвокатський запит повідомило, що здійснення щомісячних страхових виплат на користь ОСОБА_2 припинено у зв`язку з накладенням арешту на документи, які надавали право на продовження страхових виплат позивачу.
Позивач, вважаючи дії та рішення відповідача протиправними, звернувся до суду з даним  позовом задля  захисту  своїх порушених прав.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що припиняючи виплату  щомісячних страхових виплат позивачу з 01.05.2017, відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством України,  у зв`язку з чим наявні  підстави для скасування постанови відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків України у м. Харкові про припинення щомісячних страхових виплат від 05.05.2017 №2012/27388/553/33. Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є саме зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області поновити ОСОБА_2 нарахування та виплату раніше призначеної щомісячної страхової виплати з травня 2017 року, а також здійснити виплату ОСОБА_2 суми заборгованості за страховими виплатами за період з травня 2017 року. Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити виплату позивачу суми заборгованості за страховими виплатами однією сумою, суд першої інстанції виходив з того, що у випадку набрання чинності рішенням суду про зобов`язання сплатити суми пенсійної заборгованості перерахування недоплачених сум буде вважатися належним виконанням судового рішення, як у разі перерахування присудженої суми кількома платежами, так і однією сумою, а повним виконанням рішення суду буде сплата відповідачем всієї недоплаченої різниці.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідачем рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, отже, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в частині задоволення позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. 
          Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (далі по тексту - Закон № 1706-VII) відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.
Згідно зі ст.1 Закону №1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Відповідно до ст.4 Закону №1706-VII  факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.
          Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
          Відповідно до ст.7  Закону  №1706-VII  для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.
          Відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».
          Відповідно до ч.1 ст.46 Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;  5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.
Колегія суддів звертає увагу, що перелік підстав припинення виплати страхових виплат, визначений ч.1 ст.46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", є вичерпним та передбачає можливість припинення страхових виплат і надання соціальних послуг з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.
За обставинами справи, позивач перебуває на обліку у Фонді соціального страхування України та у зв`язку з втратою професійної працездатності на 25%, що підтверджується довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках виданої МСЕК від 26.12.2007, отримав право на отримання щомісячних страхових виплат.
Позивач отримував виплати у Харківському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області по 01.05.2017 на підставі  особистої заяви та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. 
З матеріалів справи встановлено, що страхові виплати позивачу припинено постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків України у м. Харків від 05.05.2017 №2012/27388/553/33 "Про припинення щомісячної страхової виплати" з 01.05.2017 у зв`язку з арештом документів.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що Закон України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а саме ст.46 цього Закону, не передбачає такої підстави для припинення соціальних виплат, як накладення арешту на документи, які надавали право на продовження страхових виплат позивачу. 
Колегія суддів зазначає, що інших підстав, які б були визначені ч.1 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та слугували б підставою для припинення страхових виплат позивачу, відповідачем не було зазначено. 
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що з 01.05.2017, у зв`язку з накладенням арешту на документи, які надавали право на продовження страхових виплат позивачу, а також доводів про те, що Фонд не має права здійснювати страхові виплати, в тому числі внутрішньо переміщеним особам,  за відсутності документів, що підтверджують право особи на страхові виплати, з посиланням на те, що таке право виникає на підставі довідки внутрішньо переміщеної  особи та у період її дії, а виплати без довідки внутрішньо переміщеної  особи є порушенням чинного законодавства, то колегія суддів вважає наведені доводи необґрунтованими з огляду на наступне.
Так, з урахуванням наведених вище висновків, відповідачем було протиправно, з посиланням в якості підстави на  факт  накладення арешту на документи, які надавали право на продовження страхових виплат позивачу, яка в розумінні ст.46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" не є підставою для припинення страхових виплат позивачу. Підстав, які були б визначені наведеною нормою Закону відповідач не навів, та відповідно не обґрунтовує цією нормою Закону  припинення страхових виплат позивачу. Відсутність документів, що підтверджують право особи на страхові виплати, зокрема відсутність діючої довідки внутрішньо переміщеної особи не є підставою, в розумінні вже зазначеної норми Закону, для припинення страхових виплат. 
Також, стосовно доводів апеляційної скарги про те, що позивач не надав жодного доказу перебування на території підконтрольній владі України та у м. Харкові  в спірний період, відповідно не підтвердивши право на виплати, а тому позовні вимоги є необґрунтованими, то колегія суддів вважає такі доводи хибними, оскільки  по - перше саме на відповідача, як суб`єкта  владних повноважень, відповідно до ст.77 КАС України, лежить обов`язок  щодо доказування правомірності своїх  рішень, дій  чи бездіяльності,  а по - друге  останній,  припиняючи виплату страхових виплат з 01.05.2017 року,  протиправно, без урахуванням вимог ст.46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", якою визначені підстави для  припинення страхових виплат, припинив таку виплату позивачу. 
          Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відповідач не може перебирати на себе повноваження Кабінету Міністрів України, яким не вчинені відповідні дії, а саме, не визначені умови та порядок виплати соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за минулий період, то колегія суддів їх відхиляє, як такі, що не впливають на вирішення даної справи з урахуванням протиправності дій (бездіяльності) відповідача щодо припинення та невиплати страхових виплат позивачу. 
          Крім того, щодо посилання в апеляційній скарзі на правові позиції Верховного Суду, які  були висловлені у його постановах  від 20.02.2018 року у справі №711/6019/16-а, від 02.03.2018 року у справах № 264/1617/17 та № 761/21804/17, від 14.03.2018 року у справі №713/793/16, від 15.03.2018 року у справі №372/2316/17, від 11.04.2018 року у справі №766/13021/16-а, від 04.07.2018 року у справі № 296/4740/16-а, від 13.02.2019 у справі №554/10889/16-а, то колегія суддів зазначає, що вони стосуються інших правовідносин та не є аналогічними правовідносинам по даній справі, а тому відповідно не підлягають врахуванню в межах даної справи. 
          Доводи апеляційної скарги про те, що у відповідача не було законних підстав для нарахування та виплати позивачу сум страхових виплат з 01.05.2017 року, колегія суддів відхиляє,  з урахуванням вже наведених вище висновків.  
          Таким чином, з огляду на наведене вище, враховуючи приписи ст.308 КАС України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є  необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування постанови відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків України у Харківській області про припинення щомісячних страхових виплат від 05.05.2017 №2012/27388/553/33, та зобов`язання відповідача нарахування та виплату раніше призначеної щомісячної страхової виплати з 01 травня 2017 року, а також здійснити виплату позивачу суми заборгованості за страховими виплатами за період з 01 травня 2017 року.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Згідно із ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).  
Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу  без задоволення, а судове рішення без змін.
Оскільки, відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, і дана справа відноситься до справ незначної складності, а також враховуючи те, що ця  справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2021 по справі № 520/236/21  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Н.С. Бартош    А.М. Григоров   	
Повний текст постанови складено  05.07.2021 року