ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року	Львів	Справа № 380/1480/21 пров. № А/857/8729/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача                                                                 Шинкар Т.І.,
суддів                                                                                   Іщук Л.П..,
                                                                                             Шевчук С.М.,
секретаря судового засідання                                            Максим Х.Б., 
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Коморний О.І.) про залишення частини позовних вимог без розгляду, постановлену в порядку письмового провадження в м.Львові 23 березня 2021 року, повне судове рішення складено 23 березня 2021 року, у справі №380/1480/21 за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В:

03.02.2021 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів), просив: - визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Федурка Н.В. у ВП № 62076939 від 15 травня 2020 року про стягнення виконавчого збору; - визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Федурка Н.В. у ВП №64161573 від 15 січня 2021 року про відкриття виконавчого провадження.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 23.03.2021 позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Федурка Н.В. ВП №62076939 від 15 травня 2020 року про стягнення виконавчого збору - залишено без розгляду.
Залишаючи позовні вимоги в частині без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП №62076939 від 15.05.2020, якою з ОСОБА_1 постановлено стягнути виконавчий збір у розмірі 58575,31 грн, позивач отримав 20.05.2020 згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Суд першої інстанції вказав, що до позовної заяви позивача у додатках подано лише постанову від 15.05.2020 №62076939 про відкриття виконавчого провадження, у п. 2 якої вказано про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувану за виконавчим документом та постанову про заміну сторони виконавчого провадження від 15.05.2020 по ВП №62076939. Суд першої інстанції зазначив, що наведені причини пропуску позивачем строку звернення до суду є неповажними, оскільки відсутні об`єктивні причини, тобто обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій і підтверджені належними доказами, неможливості своєчасного звернення до суду з даним позовом.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 23.03.2021, а справу направити на продовження розгляду. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що матеріалами ВП №62076939 жодним чином не підтверджено вручення позивачу оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору від 15.05.2020, наявне виключно рекомендоване повідомлення про вручення від 20.05.2020, яке підтверджує факт вручення саме постанови про відкриття виконавчого провадження. Скаржник зазначає, що єдиним допустимим доказом є заява про ознайомлення 26.01.2021 з матеріалами виконавчого провадження представника позивача адвоката Шемеляка М.С.
В судове засідання учасники справи не з`явились, явку повноважних представників не забезпечили, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до положень статті 229 та статті 230 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2021, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням секретарем судового засідання до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі, оскільки, з врахуванням положень статті 236 КАС України, підстав зупинення провадження у справі, вимог статті 2 КАС України, щодо дотримання розумного строку розгляду справи, суд апеляційної інстанції прийшов до переконання, що відсутні підстави неможливості об`єктивного розгляду даної справи до набрання законної сили судовим рішенням у справі №442/839/21, тоді як зупинення провадження у справі може призвести до вирішення справи в порушення «розумного строку». Суд апеляційної інстанції зазначає, що межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи, оскільки у зв`язку з тривалим судовим розглядом справи може бути порушене право сторін на своєчасне її вирішення.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.
Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, 15.05.2020 старшим державним виконавцем Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) Федурко Н.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження у виконавчому провадженні №62076939 з виконання виконавчого листа №2-789/2010, виданого 23.10.2020 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, у пункті 2 якої вказано про стягнення з               ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Також, старшим державним виконавцем Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) Федурко Н.В. 15.05.2020 винесено постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 58 575,31 грн.
Вважаючи вказану постанову протиправною, такою, що підлягає скасуванню,      ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 168 КАС України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви в суд першої інстанції.
Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Відповідно до частини 6 статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Згідно з частинами 13-15 статті 171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.
З матеріалів справи вбачається, що в судовому засіданні 03.03.2021 суд першої інстанції з долучених до матеріалів справи документів встановив, що постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП №№62076939 від 15.05.2020, якою з ОСОБА_1 постановлено стягнути виконавчий збір у розмірі 58 575,31 грн, позивач отримав 20.05.2020 згідно з рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, а тому виніс ухвалу про залишення позовної заяви без руху в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Федурка Н.В. ВП №62076939 від 15 травня 2020 року про стягнення виконавчого збору.
ОСОБА_1 22.03.2021 подав заяву у якій вказав, що в матеріалах виконавчого провадження наявне виключно рекомендоване повідомлення про вручення від 20.05.2020 № 8210400458611, яке підтверджує факт вручення саме постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.05.2020 ВП №62076939 та постанови про заміну сторони виконавчого провадження від 15.05.2020 по ВП 62076939, тоді як про існування оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору від 15.05.2020 ВП №62076939 стало відомо виключно 26.01.2021, коли представник позивача адвокат       Шемеляк М.С. на підставі заяв про ознайомлення з матеріалами виконавчих проваджень та заяви про видачу постанови про стягнення виконавчого збору, в приміщенні Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зміг ознайомитися з виконавчими провадженнями № 64161573 та № 62076939 та зробити з матеріалів фотокопії.
Статтею 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 КАС України, якою встановлено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.
Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.
При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення високої вірогідності того, що особа могла дізнатися про порушення своїх прав, зокрема, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, а також відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини 3 якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Водночас, визначаючи початок перебігу строку звернення до адміністративного суду, важливо встановити той момент, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення її прав.
Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99).
Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Разом з тим, Європейський суд з прав людини, наголошує, що навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, пункт 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
В свою чергу, тривала пасивна поведінка особи не вказує про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Позивач у позовній заяві вказав, що дізнався про оскаржувані постанови лише 26.01.2021 під час ознайомлення його представником із матеріалами виконавчого провадження.
Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №8210400458611 (а.с.97) 20.05.2020 позивач отримав постанови у виконавчому провадженні ВП №№62076939 від 15.05.2020.
В червні 2020 року ОСОБА_2 звернувся в Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області зі скаргою на дії державного виконавця, просив поновити строк на оскарження, визнати неправомірними та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 15.05.2020 ВП № 62076939 та постанову про заміну сторони виконавчого провадження від 15.05.2020 по ВП №62076939, винесені старшим державним виконавцем Дрогобицького МРВ ДВС Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Федурко Н.В. (справа №442/3342/20). 
Так, у пункті 2 постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 62076939 від                         15 травня 2020 року вказано про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Відповідно до частини 4 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Отже, саме з моменту отримання рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яким, як стверджує сам, позивач отримано, зокрема, постанову про відкриття виконавчого провадження від 15.05.2020 ВП № 62076939, позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав в частині стягнення виконавчого збору, однак позивач звернувся до суду за захистом свого права з пропуском встановленого пунктом 1 частини 2 статті 287 КАС України строку звернення до суду, не вказавши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску строку звернення до суду.
Окрім того, до позовної заяви долучено копію заяви позивача від 31.08.2020 про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №62076939 та надання копії всіх матеріалів виконавчого провадження, яка зареєстрована відповідачем 31.08.2020, докази не можливості реалізації вимог вказаної заяви в матеріалах справи відсутні, суду першої та апеляційної інстанцій не надані.
За встановлених обставин, враховуючи вказані законодавчі положення, суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо відсутності об`єктивних причин неможливості своєчасного звернення позивача до суду з позовом щодо визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Федурка Н.В. ВП № 62076939 від 15 травня 2020 року про стягнення виконавчого збору.
З врахуванням статті 316 КАС України, прецедентної практики ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваної ухвали судом першої інстанції, правильно встановлено обставини справи та додержано норми процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Керуючись статтями 123, 230, 241, 243, 308, 312, 316, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року про залишення частини позовних вимог без розгляду у справі №380/1480/21 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	С. М. Шевчук  	
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 05.07.2021 згідно з ч.3 ст.321 КАС України.