ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 р.	Справа № 440/4988/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Григорова А.М. ,  Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції К.І. Клочко) від 04.12.2020 року по справі № 440/4988/20
за позовом ОСОБА_1 
до Міністерство оборони України
третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати пункт 5 протоколу № 74 від 07.06.2019 року засідання комісії Міністерства оброни України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу  одноразову грошову допомогу, у зв`язку з настанням інвалідності другої групи безтерміново, внаслідок отримання захворювання в період проходження військової служби, у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення, максимального посадового окладу за першим тарифним розрядом, передбаченим для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом згідно Порядку та на умовах призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності, звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499.
В обґрунтування позову позивач зазначив щодо безпідставності відмови відповідача у призначенні, нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності, внаслідок отримання захворювання в період проходження військової служби.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.12.2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинами справи, порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Вказує, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідача про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги. Зазначив, що відповідно до положень Законів України "Про військовий обов`язок і військову службу" та "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" вбачається, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності та часу звільнення. При цьому, вказує, що первинна група інвалідності була надана позивачу в період звільнення з військової служби, а саме, 29.11.1968 року, тобто в тримісячний термін, після звільнення з військової служби, а тому позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги. 
Сторони про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у визначеному законом порядку.
Представник третьої особи надав до суду заяву, в якій просив провести розгляд без його участі.
В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, про задоволення позову.
Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача у судовому засіданні, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до військового квитка ОСОБА_1 , він в період з 01.09.1968 по 29.11.1968 проходив військову службу в Полтавському вищому військовому командному училищі зв`язку.
Згідно зі свідоцтвом про хворобу № 2863/911 від 18.11.1968 ОСОБА_1 отримав захворювання під час проходження військової служби.
Під час первинного огляду органами МСЕК, 03.02.1998 позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, отриманого при проходженні військової служби /а.с. 8/.
В подальшому ІІІ група інвалідності позивача декілька разів продовжена /а.с. 9-10/ та 03.10.2013 встановлена ІІ група інвалідності безстроково /а.с. 11/.
24.07.2017 року позивач звернувся до Полтавського ОВК зі заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням позивачу інвалідності внаслідок поранення, контузії при виконанні обов`язків військової служби.
Листом Полтавського ОВК від 07.08.2017 № 10/1573 позивачу повідомлено про те, що відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Тобто дія постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 та нова редакція статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" поширюється тільки на військовослужбовців та звільнених осіб, які отримали первинно інвалідність після 01.01.2014. У представлених позивачем документах (довідка МСЕК серія 10 ААА № 195232) після повторного огляду 03.10.2013 позивача визнано інвалідом другої групи, внаслідок захворювання, отриманого під час проходження військової служби. Зазначено, що позивачу встановлено інвалідність до 01.01.2014, що не дає законодавчих підстав для призначення одноразової грошової допомоги.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.02.2019 по справі №440/4406/18 визнано протиправним та скасовано рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 у формі листа від 07.08.2017 № 10/1573 щодо відмови позивачу у складенні висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги та зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву позивача про виплату одноразової грошової допомоги від 24.07.2017, з урахуванням висновків суду.
На виконання вказаного рішення суду комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум здійснено розгляд поданих позивачем документів.
Згідно пункту 5 Протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 07.09.2019 №74 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки на час встановлення заявнику ІІ групи інвалідності в 2013 пройшло більше ніж три місяці після звільнення зі служби /а.с. 22/.
Листом ІНФОРМАЦІЯ_2 № 12/3219 від 11.11.2019 року позивача повідомлено про відмову в призначенні йому одноразової грошової допомоги. /а.с. 21/.
Не погоджуючись з вказаною відмовою, позивач звернувся із даним позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для призначення позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність була встановлена більш ніж через три місяці після звільнення щ військової служби.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до   ст.41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"   виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених   Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Згідноз ч.9 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII (далі – Закон №2011-XII), порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975, прийнятою відповідно до п.2 ст.16-2 та п.9 ст.16-3 Закону №2011-XII, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язанихта резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі по тексту - Постанова №975).
Відповідно до п.2 Постанови № 975 особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 499 (далі - Постанова №499), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2007 року № 284, і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2007 року № 1331; допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Згідно з п.3 Постанови №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Тобто, на час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги чинним законодавством було закріплено, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, а саме 1998 року (довідка МСЕК): Закон України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-ХІІ, у відповідній редакції, на час виникнення спірних правовідносин.
Згідно з п.6 ст.16 Закону України №2011-XII, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.
Відповідно до ч.2 ст.16-Закону України №2011-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
На момент виникнення спірних правовідносин діяв Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб затверджений   Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 (далі по тексту - Порядок №499).
Відповідно до ч.2 п.4 Порядку №499 військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.
Отже, у разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції ст.16 Закону №2011-ХІІ після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця не виникає.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 26.06.2018 року у справі №750/5074/17, від 12.02.2019 року у справі №816/1458/18, від 12.02.2019 року у справі №806/219/18.
За матеріалами справи, Харківською обласною медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності з 03.02.1998 року, та ІІ групу інвалідності з 03.10.2013 року, яка настала внаслідок контузії, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.  
Оскільки позивача було звільнено з військової служби у 1968 році, а інвалідність встановлено після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, право на отримання одноразової грошової допомоги у позивача не виникло.
При цьому, оскільки днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, доводи скаржника на те, що первинно групу інвалідності було встановлено 29.11.1968 року колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи копіями довідок МСЕК.
З приводу посилання позивача на те, що 03.10.2013 року йому було безтермінова встановлено другу групу інвалідності, колегія суддів звертає увагу, що у жовтні 2013 року позивачу не встановлювалась група інвалідності, а лише відбулась зміна групи інвалідності, яка йому була встановлена у 1998 році.
Щодо посилання апеляційної скарги на практику Верховного Суду, то колегія суддів зауважує, що в межах спірних правовідносин по даній справі підлягають врахуванню наведені вище судом апеляційної інстанції рішення вказаного суду.
Вищенаведене свідчить про відсутність правових підстав для призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач у спірних правовідносинах діяв правомірно та в межах повноважень, визначених законодавством, протилежного судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.12.2020 року по справі №440/4988/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	А.М. Григоров    З.Г. Подобайло   	
Повний текст постанови складено  02.07.2021 року