Справа № 127/19638/20
Провадження № 22-ц/801/1036/2021
Категорія: 18
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 року	Справа № 127/19638/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Оніщука В.В. (суддя-доповідач),
суддів: Медвецького С.К., Якименко М.М.,
з участю секретаря судового засідання: Очеретної М.Ю.,

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідачі: ДП «Сетам», Центральний відділ ДВС Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), ОСОБА_2 ,
треті особи без самостійних вимог: АТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП «Сетам», Центрального відділу ДВС Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог: АТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_3 про визнання електронних торгів недійсними, за апеляційними скаргами Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Вохмінової О.С., в залі суду,

встановив:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ДП «Сетам», Центрального відділу ДВС Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог: АТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_3 про визнання електронних торгів недійсними. 
Позовна заява обґрунтована тим, що 24.05.2007 між ОСОБА_3 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладений договір №012/03-11/370 про надання споживчого кредиту в іноземній валюті – 26 000 доларів США. 
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 .
09.04.2010 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці було видано виконавчий лист №2-1304/10 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу за кредитним договором в сумі 32 323, 79 доларів США та судових витрат. 13.09.2017 за вказаним виконавчим листом було відкрито виконавче провадження №54682006 з його примусового виконання.
20.07.2020 заявнику стало відомо, що у виконавчому провадженні №54682006 його квартира АДРЕСА_1 виставлена на реалізацію шляхом проведення електронних торгів ДП «Сетам».
29.07.2020 ОСОБА_3 звернувся до начальника відділу ДВС із заявою, в якій повідомив, що квартира є його єдиним житлом, площа квартири – 37,6 кв.м. і вона була передана в іпотеку як забезпечення за кредитом, виданим в іноземній валюті, тому відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», вона не може бути продана на торгах. Просив припинити реалізацію предмета іпотеки, який виступає забезпеченням за договором про надання споживчого кредиту в іноземній валюті та належить ОСОБА_3 . Відповідь на заяву позивач не отримав.
07.09.2020 з протоколу проведення електронних торгів від 04.09.2020, що розміщений на сайті ДП «Сетам», позивач дізнався, що 04.09.2020 відбулись торги з реалізації іпотечного майна - квартири АДРЕСА_1 , ціна продажу – 423 500 грн, переможець торгів – ОСОБА_2 .
На підставі наведеного та посилаючись на ст.ст. 15, 16 ЦК України, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ОСОБА_1 звернувшись в суд з позовом просив визнати недійсними електронні торги з реалізації нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві власності, проведені 04.09.2020 ДП «Сетам»; визнати недійсним та скасувати протокол електронних торгів №500584 від 04.09.2020, а також просив стягнути з відповідачів на його користь понесені судові витрати.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2021 року позовні вимоги задоволено.
Визнано недійсними електронні торги з реалізації нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , проведені 04.09.2020 ДП «Сетам», результати яких оформлені протоколом №500584 від 04.09.2020 року.
Скасовано протокол електронних торгів №500584 від 04.09.2020 року. 
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення місцевого суду мотивоване тим, що електронні торги від 04.09.2020 проведені з порушенням вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки позивач фактично використовує дану квартиру для постійного проживання і вказана квартира є єдиним житлом боржника (за споживчим кредитом в іноземній валюті). Крім того, суд першої інстанції вказав, що відповідачі не надали належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_3  має у власності інше житло. Дані порушення вплинули на результати торгів і при цьому мало місце порушення прав і законних інтересів ОСОБА_3 .
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просила оскаржуване рішення скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд порушив норми матеріального права, оскільки неправильно застосував положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». 
Так, в апеляційній скарзі зазначено, що позивач фактично проживає в квартирі своєї дружини за іншою адресою, а спірну квартиру для проживання винаймають інші особи, однак суд безпідставно не прийняв до уваги докази на підтвердження вказаних обставин.
Також, у апеляційній скарзі зазначено про те, що суд не з`ясував всіх обставин справи, зокрема, щодо невжиття позивачем і його дружиною - позичальником жодних мір для погашення заборгованості за кредитом, оскаржуваним рішенням суд фактично захистив права позивача, однак допустив порушення її прав і при цьому не встановив жодних порушень при проведенні електронних торгів. 
Скаржник вважає безпідставним і стягнення з неї на користь позивача частини судових витрат, оскільки вона своїми діями жодних порушень не вчиняла. 
Крім того, апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду подано Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», у якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, просило його скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
У апеляційній скарзі зазначено, що місцевим судом не прийнято до уваги те, що спірне нерухоме житлове приміщення – квартира АДРЕСА_1 не використовується як місце постійного проживання майнового поручителя та відповідно не підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». 
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 09 червня 2021 року апеляційну скаргу Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «Сетам», Центрального відділу ДВС Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог: АТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_3 про визнання електронних торгів недійсними повернуто скаржнику.
На апеляційні скарги надано відзиви Центральним відділом ДВС Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), у яких вказано про підтримання апеляційних скарг та просить скасувати оскаржуване рішення суду і постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
В судовому засіданні представники ОСОБА_2 , АТ «Райффайзен Банк Аваль» та Центрального відділу ДВС Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) апеляційні скарги підтримали з посиланням на викладені у них обставини.
Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційні скарги не визнала і заперечувала щодо їх задоволення.
Представник ДП «Сетам» та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши доводи апеляційних скарг, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.
Так, судом першої інстанції встановлено, що 24.05.2007 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №012/03-11/370 про надання споживчого кредиту в сумі 26 000 доларів США зі сплатою 13,5% річних строком на 60 місяців, з погашенням відповідно до Графіка погашення (додаток №1) (а.с. 7-8).
24.05.2007 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений та нотаріально посвідчений договір іпотеки, згідно з яким для забезпечена вимог іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору №012/03-11/370 від 24.05.2007, ОСОБА_3 передав в іпотеку нерухоме майно: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 20,5 кв.м., загальною площею 37,6 кв.м. Дана квартира належала ОСОБА_3 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Вінницької міської ради 29.01.1998 згідно рішення від 29.01.1998 №53, зареєстрованого в КП ВООБТІ 09.05.1998 в реєстр. книзі №364 за реєстр. №630/33293.
09.04.2010 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці видано виконавчий лист №2-1304/10 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу за кредитним договором в сумі 32 323, 79 доларів США та судових витрат.
Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с. 12-13) від 20.07.2020 вбачається про наявність обтяжень: на підставі постанови державного виконавця Вінницького відділу ДВС Вінницького МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №48328519 від 04.08.2015; на підставі постанови державного виконавця Вишенського відділу ДВС Вінницького МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №42094500 від 17.02.2014, на підставі постанови державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №54682006 від 13.09.2017, на підставі постанови державного виконавця Вишенського відділу ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області про відкриття виконавчого провадження №30269421 від 05.12.2011 про арешт нерухомого майна боржника ОСОБА_3 
13.09.2017 відкрито виконавче провадження №54682006 з примусового виконання виконавчого листа у справі №2-1304/10.
18.09.2019 державним виконавцем був складений акт про те, що при виході за адресою: АДРЕСА_2 встановлено, що ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_3 не проживає. Дані обставини встановлені зі слів ОСОБА_4 , яка винаймає дану квартиру та ОСОБА_5 , що мешкає в квартирі АДРЕСА_4 даного будинку (а.с. 109).
25.05.2020 Центральний відділ ДВС м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) подав до ВФ ДП «Сетам» заяву на реалізацію арештованого майна у виконавчому провадженні №54682006 - квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 20,5 кв.м., загальною площею 37,6 кв.м., яка належала на праві власності ОСОБА_3 і була передана в іпотеку (а.с. 53-54).
29.07.2020 ОСОБА_3 звернувся до начальника відділу ДВС і повідомив, що квартира, яка виставлена на торги, є його єдиним житлом, була передана в іпотеку як забезпечення за споживчим кредитом, виданим в іноземній валюті, площа квартири – 37,6 кв.м., тому відповідно до ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» просив припинити реалізацію предмета іпотеки (а.с. 16-17).
Відповідно до протоколу електронних торгів від 04.09.2020 ДП «СЕТАМ» проведені торги з реалізації іпотечного майна - квартири АДРЕСА_1 , ціна продажу – 423 500 грн, переможець торгів – ОСОБА_2 (учасник 9, квитанції про оплату за придбану квартиру).
22.09.2020 у виконавчому провадженні №54682006 складено акт про реалізацію предмета іпотеки (а.с. 41).
Згідно із усталеною практикою Верховного суду, для визнання судом електронних торгів недійсним необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду (постанови Верховного суду від 12 вересня 2018 року у справі №336/198/16-ц (провадження №61-1185св18) та від 24 вересня 2020 року у справі №372/3161/18 (провадження №61-86св20).
Отже, проведення прилюдних торгів з порушенням є підставою для визнання цих торгів недійсними лише за умови порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.
У пунктах 45-47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №367/6231/16-ц (провадження №14-529цс19) зазначено, що «відчуження майна з електронних торгів належить до угод купівлі - продажу і така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами 1-3 та частинами 5, 6 статті 203 ЦК, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина 1 статті 215 цього Кодексу). Для застосування наслідків недотримання вказаних вимог, при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів. Апеляційний суд вірно вказував, що до предмета доказування в даній справі належало дотримання порядку проведення прилюдних торгів, а саме встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим порядком, а саме: правил які визначають процедуру підготовки, проведення електронних торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час та місце проведення електронних торгів, а також стартову ціну реалізації майна тощо) (розділ 3); правил, які регулюють сам порядок проведення електронних торгів (розділ 5); правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 7)». Разом із тим порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом про ВП 1999, до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (ст. ст. 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону), підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, частиною сьомою статті 24, частиною четвертою статті 26, частиною третьою статті 32, частиною третьою статті 36, частиною другою статті 57, статей 55, 85 цього Закону)».
Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
Зазначений Закон унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності.
Зі змісту статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» убачається, що необхідною умовою застосування цього Закону є, зокрема, те що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.
Мораторій (заборона) на примусове відчуження майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, який встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», має цільовий характер і є державною гарантією захисту конституційних прав та інтересів громадян, які отримали кредити саме в іноземній валюті.
Для застосування цієї державної гарантії захисту конституційних прав та інтересів громадян, які отримали кредити саме в іноземній валюті, обов`язковою умовою є встановлення сукупності обставин, а саме: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці; у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові №522/10410/17 від 24 червня 2021 року. 
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 зазначив, що іншого житла, крім квартири, яку він передав в іпотеку для забезпечення валютного кредиту, він не має, в квартирі він зареєстрований та проживає, квартира за площею менша, ніж 120 кв.м., тому внаслідок запровадження мораторію, на неї не може бути звернуто примусове стягнення.
Однак, твердження позивача про те, що спірне нерухоме житлове приміщення використовується ним як місце постійного проживання, належними і допустимими доказами не доведено. 
Так, із матеріалів справи видно, що вся судова кореспонденція направлялась позивачу за вказаною ним в позові адресою – в АДРЕСА_2 , однак із рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення видно, що адресат відсутній за вказаною адресою, тобто зазначені обставини не свідчать про небажання ОСОБА_3 отримати судову кореспонденцію, а навпаки підтверджують, що за вказаною адресою він не проживає. 
Крім того, в матеріалах справи наявний акт державного виконавця від 18.09.2019, складений при виході виконавця за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно даного акту, ОСОБА_3 у вказаній квартирі не проживає. Дані обставини встановлені зі слів ОСОБА_4 , яка винаймає дану квартиру та ОСОБА_5 , що мешкає в квартирі АДРЕСА_4 вказаного будинку.
Вказані обставини та докази спростовують твердження позивача про те, що квартира АДРЕСА_1 використовується ним як місце постійного його проживання.
Факт реєстрації позивача у квартирі АДРЕСА_1 , не є беззаперечним доказом того, що спірне житлове приміщення використовується ним як місце постійного проживання, при цьому будь-яких інших належних і допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини позивачем не надано.
Отже, встановлено, що умовами кредитного договору, кредитні кошти ОСОБА_3 надавалися не на придбання квартири АДРЕСА_1 , яка була передана позивачем в іпотеку АТ «Райффайзен Банк Аваль» для забезпечена виконання зобов`язань за кредитним договором №012/03-11/370 від 24.05.2007, і у вказаній квартирі ОСОБА_3 не проживає, а фактично постійно проживає за іншою адресою, тому колегія суддів вважає, що квартира АДРЕСА_1 не є майном, яке підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Інших обставин, які б могли бути підставою для визнання судом електронних торгів недійсними, позивачем не вказано.
Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 не доведено належними, достатніми і допустимими доказами наявність підстав для визнання недійсними електронних торгів з реалізації іпотечного майна - квартири АДРЕСА_1 .
Вказані обставини не враховані судом першої інстанцій під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для визнання електронних торгів недійсними, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставами для його скасування з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Приймаючи до уваги те, що обидві апеляційні скарги підлягають задоволенню і враховуючи положення частини тринадцятої статті 141, підпункту в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_3 слід стягнути на користь ОСОБА_2 та Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» по 1 261,20 грн судових витрат, понесених ними у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 376,381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -
постановив:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2021 року скасувати та постановити нове рішення.
У задоволенні позову  ОСОБА_1 до ДП «Сетам», Центрального відділу ДВС Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог: АТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_3 про визнання електронних торгів недійсними, відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати в розмірі 1 261,20 грн у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» понесені ним судові витрати в розмірі 1 261,20 грн у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий:                           В. В. Оніщук

Судді:                                   С. К. Медвецький

М. М. Якименко