ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року	Львів	Справа № 140/13652/20 пров. № А/857/919/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                            Обрізко І.М., 
суддів                                                                                Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю  ВТП «Санрайз» ЛТД на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року, прийняте суддею Каленюк Ж.В. у місті Луцьку у справі за позовом підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю  ВТП «Санрайз» ЛТД до Виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання частково нечинним договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом та зобов`язання вчинити дії,-

                                                             встановив:

ТзОВ ВТП «Санрайз» ЛТД (далі – позивач) звернулося з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Луцької міської ради (надалі – відповідач) про визнання нечинним підпункту 2.2.15 пункту 2.2 договору від 15 травня 2019 року №01 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом та зобов`язання вчинити дії щодо визначення розміру компенсації витрат на перевезення пільгових категорій пасажирів, механізму їх виплати та здійснення виплати такої компенсації перевізнику за вказаним договором.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року відмовлено в задоволенні позову. 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходи з того, що визнання в судовому порядку протиправним та нечинним підпункту 1.3 пункту 1 рішення Виконкому від 14 жовтня 2010 року №659-1 «Про конкурси на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у м.   Луцьку» (ним затверджено типовий договір на перевезення пасажирів автомобільним транспортом) не може бути правовою підставою для визнання нечинним підпункту 2.2.15 пункту 2.2 спірного договору №01 від 15 травня 2019 року на перевезення пасажирів автомобільним транспортом.
Суд звернув увагу на те, що ні умовами договору №01 від 15 травня 2019 року на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, ні нормативно-правовими актами не передбачено правових наслідків у вигляді визнання нечинними повністю чи частково договорів на перевезення пасажирів автомобільним транспортом у випадку скасування в судовому порядку нормативно-правового акту, який регламентував відносини у сфері надання транспортних послуг. У зазначеному випадку до такого договору можуть бути внесені зміни або договір може бути розірваний.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ТзОВ ВТП «Санрайз» ЛТД. подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення, що не відповідає норм матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що предметом позовних вимог є визнання частково нечинним адміністративного договору та приведення його у відповідність до вимог Закону України «Про автомобільний транспорт». Звертає увагу на те, що беручи участь у конкурсі, позивач не міг відступити від умов типового договору, який визнаний судом нечинним та незаконним.
Зазначає, що п.3.5 договору передбачає внесення змін до договору у разі внесення змін, доповнень чи скасування нормативно – правових актів, що регламентують надання транспортних послуг.
Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою задовольнити позов.
Виконавчий комітет Луцької міської ради у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що втрата чинності рішення виконавчого комітету Луцької міської ради №659-1 від 14.10.2010 року, яким затверджено типовий договір, в якому наявний спірний пункт 2.2.15 не може бути підставою для визнання нечинним п.п.2.2.15 договору №01 від 15.05.2019 року.
Крім того, обов`язок перевізника надавати послуги з перевезення пільгових категорій пасажирів безкоштовно та бездотаційно визначено в рішенні Виконавчого комітету від 28.12.2020 року №739-1, яке є чинним. Звертає увагу на те, що умови перевезень можуть змінюватися лише шляхом зміни рішення про проведення конкурсу до подачі заяви на участь в ньому та до його проведення.
Позовна вимога про зобов`язання вчинити дії суперечить умовам конкурсу, умови якого прийняв позивач.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, розгляд справи в апеляційному провадженні проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 15.05.2019 року між Виконкомом (організатор) та ВТП «Санрайз» ЛТД (перевізник) був укладений договір №01 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом (а.с.5). Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 договору організатор надає перевізнику право на перевезення пасажирів за маршрутом №1 «Завод «Мотор» - Надрічна (цегельний завод)» (за графіком та режимом виконання перевезень пасажирів: 10 автобусів у звичайному режимі руху), №8 «Карбишева - Центральний ринок» (за графіком та режимом виконання перевезень пасажирів: 6 автобусів у звичайному режимі руху), №10 «Шота Руставелі - Карбишева (Академія рекреаційних технологій і права)» (за графіком та режимом виконання перевезень пасажирів: 11 автобусів у звичайному режимі руху) і визначає рухомий склад для роботи на даному маршруті, а саме автобуси зазначені у додатку, який є невід`ємною частиною цього договору; перевізник зобов`язується надавати транспортні послуги населенню на маршруті, вказаному в пункті 1.1, на умовах, передбачених даним договором.
Підпунктом 2.2.15 пункту 2.2 договору передбачено, що додатково, окрім держзамовлення на соціально значущі послуги, перевізник безкоштовно та бездотаційно перевозить пасажирів пільгових категорій згідно з переліком, встановленим рішенням виконавчого комітету на відповідний рік, не більше семи пасажирів одночасно в салоні автобусу під час руху на маршруті.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року у справі №803/288/18 за позовом Приватного акціонерного товариства «Луцьке автотранспорте підприємство 10701» до Виконкому, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ВТП «Санрайз» ЛТД визнано протиправним та нечинним підпункт 1.3 пункту 1 рішення Виконкому від 14 жовтня 2010 року №659-1 «Про конкурси на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у місті Луцьку» (а.с.7-11). Це рішення суду першої інстанції залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2020 року (а.с.13-17). 
При цьому з тексту вказаних судових рішень вбачається, що Виконкомом відповідно до Закону №2344-ІІІ, Порядку №1081 прийнято рішення від 14 жовтня 2010 року №659-1 «Про конкурси на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у м.  Луцьку», підпунктом 1.3 пункту 1 якого затверджено типовий договір на перевезення пасажирів автомобільним транспортом (додаток 3).
05 червня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою (вих.  №77), у якій у зв`язку із набранням законної сили рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року у справі №803/288/18 просив Виконком як організатора перевезень в найкоротші терміни чинні договори на перевезення пасажирів автомобільним транспортом привести у відповідність до вимог чинного законодавства, зокрема, виключити із договорів підпункт 2.2.15, забезпечити в повному обсязі відшкодування перевізникам витрат на перевезення пільгових категорій пасажирів (а.с.19).
Листом від 12.06.2020 року №1.1-15/2634/2020 відповідач повідомив позивача про те, що триває регуляторна процедура щодо внесення змін до договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, в тому числі і в частині змін щодо відшкодування перевізникам витрат за пільгові перевезення пасажирів (а.с.20).
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту регламентовано приписами Закону України «Про автомобільний транспорт» (далі Закон №2344-III).
У статті 7 Закону №2344-II передбачено, що забезпечення організації пасажирських перевезень покладається на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту.
Частиною 2 статті 10 вказаного Закону встановлено, що соціально значущими послугами автомобільного транспорту є послуги з перевезення пасажирів автобусними маршрутами загального користування за визначеними уповноваженими органами тарифами та на пільгових умовах відповідно до законодавства.
Засади діяльності автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на договірних умовах, врегульовано приписами статті 29 Закону №2344-III.
Частиною 1 статті 29 вказаного Закону встановлено, що автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону (частина 2 статті 29 Закону №2344-III).
Згідно із частиною 1 статті 31 Закону №2344-III відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов`язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під`їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.
Таким чином, на переконання апеляційного суду, наведена правова норма містить пряму імперативну вказівку на те, що у договорі про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування має бути передбачено розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.
Згідно з частиною 1 статті 42 Закону № 2344-III договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), укладається між органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування та автомобільним перевізником і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами..
При цьому приписи частини 4 статті 37 Закону № 2344-ІІІ, відповідно до яких види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень, не нівелюють обов`язку передбачити саме у договорі про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування розміру компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів та механізму їх виплати у відповідності до частини 1 статті 31 Закону № 2344-III.
Предметом позовних вимог є визнання частково нечинним адміністративного договору - договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом №01 від 15.05.2019 року (в частині п.2.2.15) та приведення його у відповідність до вимог Закону «Про автомобільний транспорт», а саме: визначення розміру компенсації витрат на перевезення пільгових категорій пасажирів, механізму їх виплати, та здійснення такої компенсації перевізнику за договором №01.
Твердження суду першої інстанції, що позивач прийняв умови конкурсу, був визнаний переможцем та підписав договір від 15.05.2019 року №01 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, тобто, на укладення вказаного договору на таких умовах позивач добровільно погодився є безпідставними, що зумовлено природою адміністративного договору. Так адміністративний договір - це дво- або багатостороння угода, зміст якої складають права та обов`язки сторін, що випливають із владних управлінських функцій суб`єкта владних повноважень, який є однією із сторін угоди. В змісті адміністративного договору обов`язковими є відносини влади і підпорядкування на відміну від цивільного (господарського) договору, в якому кожний суб`єкт виступає як рівний один до одного. З зазначеного випливає, що від укладення адміністративного договору його сторони відмовитись не можуть, а його умови визначаються законодавством; укладення такого договору відбувається на виконання закону для задоволення публічних інтересів, а правовий режим цього договору містить адміністративно-правові елементи, що виходять за рамки приватного права.
Таким чином беручи участь у конкурсі ТОВ ВТП «Санрайз» ЛТД не міг відступити від умов типового договору, який визнаний судом нечинним та незаконним.
Обґрунтовуючи безпідставність позовних вимог суд покликається на положення пункту 3.5. договору та приходить до висновку, що ні умовами договору від 15.05.2019 року №01 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, ні нормативно-правовими актами не передбачено правових наслідків у вигляді визнання нечинними повністю чи частково договорів на перевезення пасажирів автомобільним транспортом у випадку скасування в судовому порядку нормативно-правового акту, який регламентував відносини у сфері надання транспортних послуг. У зазначеному випадку до такого договору можуть бути внесені зміни або договір може бути розірваний.
Однак, пункт 3.5. договору передбачає можливість внесення змін до договору в силу наступних обставин: у разі внесення змін, доповнень, чи скасування нормативно - правових актів, що регламентують надання транспортних послуг. Організатор в десятиденний термін вносить зміни в договір на перевезення пасажирів. Тобто дане положення договору є імперативним, адже умовами цього пункту не передбачено, що Організатор може внести зміни в договір. В даному випадку присутній обов`язок Організатора як суб`єкта владних повноважень на приведення договору відповідно до вимог закону України «Про автомобільний транспорт».
Колегія суддів враховує рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року (набрало чинності 04.03.2020 року) у справі №803/288/18  за позовом приватного акціонерного товариства «Луцьке автотранспорте підприємство 10701» до Виконкому, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ВТП «Санрайз» ЛТД, яким  визнано протиправним та нечинним підпункт 1.3 пункту 1 рішення Виконкому від 14 жовтня 2010 року №659-1 «Про конкурси на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у місті Луцьку».
Зважаючи на це є всі підстави визнання нечинним пункту п.2.2.15 договору №01 від 15.05.2019 року та спонукання Організатора внести відповідні зміни до договору в частині визначення розміру компенсації витрат на перевезення пільгових категорій пасажирів, механізму їх виплати, та здійснення такої компенсації перевізнику за договором №01, що відповідатиме вимогам Закону «Про автомобільний транспорт».
Відтак, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Враховуючи результат розгляду апеляційної скарги та, виходячи із приписів ст.139 КАС України, апеляційний суд приходить до висновку про стягнення на користь ТзОВ ВТП «Санрайз» ЛТД за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Луцької міської ради судові витрати в розмірі 5255 грн.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги являються суттєвими і дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також наявна невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,- 

                                                           постановив:

Апеляційну скаргу підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю  ВТП «Санрайз» ЛТД задовольнити.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року у справі № 140/13652/20 скасувати та прийняти постанову, якою позов підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю  ВТП «Санрайз» ЛТД задовольнити.
Визнати нечинним підпункт 2.2.15 пункту 2.2 договору від 15 травня 2019 року №01 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом.
Зобов`язати Виконавчий комітет Луцької міської ради вчинити дії щодо визначення розміру компенсації витрат на перевезення пільгових категорій пасажирів, механізму їх виплати та здійснення виплати такої компенсації перевізнику за вказаним договором.
Стягнути на користь підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю  ВТП «Санрайз» ЛТД (ЄДРПОУ 21738684) за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Луцької міської ради (ЄДРПОУ 04051327) судові витрати в розмірі 5255 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) грн. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	
Повне судове рішення складено 22.07.2021 року.