УХВАЛА

09 вересня 2021 року 
м. Київ
справа № 380/6570/21
адміністративне провадження № К/9901/30946/21  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Білак М.В.,  Соколова В.М., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду 17 травня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2021 року у справі № 380/6570/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання до вчинення дій,

УСТАНОВИВ:
20 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , де просив: визнати протиправними дії щодо виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини без повного розрахунку; скасувати наказ Командира військової частини НОМЕР_2 від 12 грудня 2017 року №191 про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_2 ; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати наказ про виключення зі списків особового складу на день повного розрахунку, а саме 16 лютого 2021 року; зарахувати період з 12 грудня 2017 року по 16 лютого 2021 року до загальної вислуги років та виплатити матеріальне та грошове забезпечення за період з 12 грудня 2017 року по 16 лютого 2021 року.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2021 року, у справі № 380/6570/21 позовну заяву повернуто позивачу.
Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини 12 грудня 2017 року, тоді як з позовом до суду звернувся 20 квітня 2021 року. Суд першої інстанції вказав, що зазначені позивачем обставини не є поважними, так як не перешкоджали йому звернутися до суду в строк, встановлений законом, а інших істотних обставин, перешкод чи труднощів, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду позивачем не зазначено. 
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
Відповідно до частин першої, другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною п`ятою статті 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Частинами першою та другою статті 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Так, зі змісту оскаржуваних судових рішень слідує, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 (в подальшому військова частина НОМЕР_1 ) та 12 грудня 2017 року виключений зі списків особового складу наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 12 грудня 2017 року №191.
Зі змісту позовної заяви слідує, що оскільки грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2017 рік та індексація грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 12 грудня 2017 року виплачена на виконання судових рішень 29 травня 2020 року та 26 лютого 2021 року відповідно (справа №1.380.2019.006241 та справа №380/7196/20), то 03 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся у Військову частину НОМЕР_1 із заявою щодо скасування наказу від 12 грудня 2017 року №191 та зарахування періоду з 12 грудня 2017 року по 16 лютого 2021 року до загальної вислуги років.
Не погоджуючись з отриманою відповіддю Військової частини НОМЕР_1 від 12 березня 2021 року, ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року позовну заяву було залишено без руху, а позивачу встановлено строк для усунення зазначених у мотивувальній частині ухвали недоліків, про що останній був належним чином повідомлений.
Позивачем подано до суду 11 травня 2021 року заяву про поновлення процесуального строку.
У заяві позивач посилався на судові рішення щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2017 рік та індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 12 грудня 2017 року, вважаючи, що саме стягнення відповідних коштів за неповний розрахунок при звільненні стало підставою для звернення до військової частини НОМЕР_1 з проханням про необхідність вчинити певні дії, які визначені частиною другою статті 8 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Надаючи правову оцінку вказаним аргументам скаржника, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, зазначив, що про не проведення повного розрахунку при звільненні позивач знав подаючи позовні заяви щодо нарахування та виплати зазначених попередньо – грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та індексації грошового забезпечення.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що у рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року у справі № 1.380.2019.006241 вказано, що ОСОБА_1 звернувся до ВЧ НОМЕР_2 щодо виплати йому як учаснику бойових дій грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки. ВЧ НОМЕР_2 листом №633/3468 від 12 листопада 2019 року надала ОСОБА_1 відповідь на це звернення, відповідно до якої, командування військової частини не зобов`язане виплачувати таку компенсацію, оскільки Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачено надання компенсації за відпуску як учаснику бойових дій.
У рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року у справі №380/7196/20 вказано, що відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 №702 від 16 червня 2020 року «Про розмір належної індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 12 грудня 2017 року» ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 12 грудня 2017 року нараховано 466,21 грн індексації грошового забезпечення. Зазначено, що сторони у справі не заперечують ту обставину, що вищезазначена сума індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 12 грудня 2017 року ОСОБА_1 не виплачена, як під час проходження ним військової служби у військовій частині НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ), так і на момент його звільнення з військової служби.
Вказане, на переконання суду апеляційної інстанції, підтверджує обізнаність позивача з виплатами, проведеними на день виключення зі списків особового складу військової частини, тоді як звернення із зазначеними позовами до суду – спосіб захисту порушеного права позивача на отримання відповідних виплат, встановлення наявності чи відсутності підстав для зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату таких, не було перешкодою для своєчасного звернення до суду із цим позовом.
Розглядаючи питання дотримання позивачем строків звернення до суду судами враховано наступне.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічною службою є, зокрема, військова служба.
Спірні правовідносини виникли у зв`язку із стягненням середньомісячного грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.
Судом встановлено, що позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини 12 грудня 2017 року, а з цим позовом до суду останній звернувся 20 квітня 2021 року.
Тобто, позивач звернувся до суду з пропуском строку визначеного частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Надаючи правову оцінку аргументам скаржника щодо поважності причин пропуску звернення до суду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що виплата позивачу спірних сум грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та індексації грошового забезпечення за судовими рішеннями не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а вказує лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти більш ніж через три роки після винесення наказу командира військової частини НОМЕР_2 про виключення із списків особового складу, не вказавши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску строку звернення до суду.
Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, а вказані позивачем обставини не можна вважати поважними підставами пропуску такого строку.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами. 
Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.
Відповідно до приписів статті 44 КАС України сторони, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на апеляційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання апеляційної скарги, її форми та змісту, для чого, як особи, зацікавлені у її поданні, повинні вчиняти всі можливі та залежні від них дії, використовувати всі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.
Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.
У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивач почав вчиняти дії щодо оскарження від 12 грудня 2017 року №191 більш ніж через три роки після його винесення командиром Військової частини НОМЕР_2 , не вказавши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску строку звернення до суду.
Не спростовано позивачем і факту обізнаності позивача ще у 2019 році про виплати, проведені на день виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , що слугувало підставою звернення до суду із позовами щодо невиплати йому як учаснику бойових дій грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки та індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 12 грудня 2017 року.
Отже, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, повертаючи позовну заяву, вірно застосував положення частини пятої статті 122 КАС України, частини другої статті 123 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо правильності застосування чи тлумачення судами попередніх інстанцій зазначених норм процесуального права.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами 2, 3 цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом пункту 2 частини другої статті 333 КАС України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Дія цієї норми поширюється, серед іншого, на ухвали судів першої інстанції та прийняті за їх наслідками постанови суду апеляційної інстанції, перелік яких наведений у частині другій статті 328 КАС України.
За такого правового регулювання та обставин справи у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду 17 травня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2021 року у справі № 380/6570/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання до вчинення дій.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Л.О. Єресько  М.В. Білак   В.М. Соколов