П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

01 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/1468/21	
Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  судді - Вербицької Н.В.,
                      суддів – Джабурії О.В.,
                                     Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

02 лютого 2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Одеській області, в якому позивач просить суд:
1.          визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Одеській області №951050845832 від 12.11.2020, яким незаконно зменшено розмір належної йому    пенсії за вислугу років з 90% до 60% та обмежено її максимальний розмір;    
2.           зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області здійснити з 01.10.2020 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», що діяв на час призначення пенсії 03.03.2010 у розмірі 57 605,31 грн, виходячи з розрахунку 90% суми місячної заробітної плати – 64 005,90 грн. відповідно до довідки Одеської обласної прокуратури №409 від 03.11.2020 без обмеження максимального розміру пенсії та виплативши одним платежем різницю між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії, з урахуванням раніше проведених виплат.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що його стаж роботи на момент призначення пенсії з 03.03.2010 за посадою слідчого в особливо важливих справах прокуратури Одеської області перевищував 22 роки та надав право на отримання пенсії на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 90% від середньомісячного заробітку без обмеження її максимального розміру. Оскаржуване рішення відповідача є протиправним та таким, що грубо порушує вимоги законодавства України, надані та гарантовані Конституцією України його права на соціальний захист, на отримання пенсії у розмірі, який відповідає нормам Конституції та законам України, нормам міжнародного права, судовій практиці та чинному законодавству. З часу призначення позивачу пенсії у березні 2010 року до Закону України «Про прокуратуру» внесено зміни, які суттєво звужують і обмежують зміст та обсяг прав пенсіонерів з числа працівників прокуратури, яким пенсія призначена до набрання чинності нової редакції цього Закону. Застосування нових положень закону до правовідносин, які виникли до набрання ними чинності, суперечить приписам ч. ч. З та 2 ст. 22, ч. 1 ст. 64, 58 Конституції України, практики Європейського суду з прав людини ( справа «Суханов та Ільченко проти України», справа «Федоренко проти України» (заява № 25921/02). Крім того, необхідно враховувати висновки Верховного Суду у постанові від 03.05.2018 у справі № 308/11498/16, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратур має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.
Відповідач заперечував проти позову, вказуючи на необґрунтованість позовних вимог, зазначав, що ним не порушено прав позивача. Рішення управління про відмову у здійсненні перерахунку пенсії позивачу є правомірним, оскільки при визначенні розміру пенсії 60% від місячної зарплати за відповідну вислугу років та встановлення обмеження її виплати максимальним розміром відповідач керувався положеннями діючого  законодавства, а саме п. 13-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ч.5,15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру»  №1697. 
Крім того, у позивача відсутнє право перерахунку пенсії на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ виходячи з розрахунку 90% суми місячної заробітної плати, яка втратила чинність як і весь Закон крім деяких положень з 01.01.2015. В даному випадку слід керуватися положеннями діючого законодавства, а саме ст. 86 Закону України №1697.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року  позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області    №951050845832 від 12.11.2020, яким ОСОБА_1 зменшено розмір перерахованої йому пенсії за вислугу років з 90% до 60% та обмежено її максимальним розміром.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області       здійснити з 01.10.2020 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, виходячи з розрахунку 90% суми місячної заробітної плати на підставі довідки Одеської обласної прокуратури №409 від 03.11.2020 без обмеження її максимального розміру пенсії з урахуванням раніше проведених виплат.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та прийняти нове, яким ОСОБА_1 відмовити в частині задоволених позовних вимог. Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції проігноровано положення ч.5 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», що встановлює прокурорам розмір пенсії 60% місячної зарплати за відповідну вислугу років. Також судом не враховано, що обмеження максимального розміру пенсії введено в дію Законом України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI. Аналогічна норма передбачена в абз. 6 ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII. Апелянт звертає увагу, що на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів вказаних у ст. 2 Закону України №3668-VI, зокрема, Закону України «Про прокуратуру», та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку. Здійснення перерахунку пенсії  згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ неможливо, оскільки вказана норма з 01.01.2015 є нечинною.
Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що подана апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін в зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження. 
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,    перебуває на обліку ГУ ПФУ в Одеській області, з 03.03.2010 йому призначено пенсію за вислугу років довічно відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ у розмірі 90% від суми місячного заробітку.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14.10.2013 по справі №523/14839/13-а визнано неправомірними дії УПФ в Суворовському районі м. Одеси щодо обмеження пенсії під час перерахунку та зобов`язано УПФ в Суворовському районі м. Одеси здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2012 на підставі постанови КМУ від 31.05.2012 року та довідки прокуратури Одеської області від 17.07.2012 із розрахунку 90% від заробітної плати для обчисленя пенсії (а.с. 31-32).
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22.09.2016 по справі №523/11614/16-а визнані неправомірними дії та рішення УПФ в Суворовському районі м. Одеси від 04.07.2016 №56 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії та зобов`язано УПФ в Суворовському районі м. Одеси здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2016 на підставі довідки прокуратури Одеської області від 24.02.2016 року №409 у розмірі 90% від заробітної плати(а.с. 33-35).
03.11.2020 позивачу надано довідку №409 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) станом на 11.09.2020, що враховується для перерахунку пенсії відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019, ст.ст.81,86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII та у зв`язку з початком роботи Одеської обласної прокуратури (наказ Генерального прокурора від 08.09.2020 року №414) (а.с. 16)
07.11.2020 позивач звернувся до ГУ ПФУ із заявою про перерахунок пенсії на підставі отриманої довідки.
За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 ГУ ПФУ в Одеській області 12.11.2020 здійснило йому перерахунок пенсії з розрахунку 60% заробітку    та застосувало обмеження максимальним розміром пенсії, який з 01.10 2020 року склав 17120,00 грн, з 01.12.2020 року - 17690,00 грн, що підтверджується рішенням відповідача № 951050845832 від 12.11.2020 та листами від 30.12.2020, від 31.12.2020 (а.с. 17,20, 23, 27).
Не погоджуючись з рішенням № 951050845832 від 12.11.2020, яким зменшено розмір пенсії з 90% до 60%, а також обмежено пенсію максимальним розміром, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що  застосування відповідачем при перерахунку позивачу пенсії її розміру - 60% від заробітної плати є безпідставним, оскільки вказаний       відсотковий розмір встановлений Законом №1697-VIІ та поширює свою дію на прокурорів та слідчих органів прокуратури, яким пенсія призначається та виплачується саме за нормами цього      Закону      з дати набрання ним чинності, а не перераховується. Перерахована позивачу пенсія не може обмежуватися максимальним розміром, оскільки її призначено 03.03.2010, тобто до набрання чинності Закону України № 3668-VІ  п.2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення», яким вказано, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом. Крім того, у       рішенні Конституційного Суду України від 22.05.2018 № 5-р/2018       зазначено, що положення частини 1   статті 22 Конституції України       необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності.
Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За таких умов, рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в частині задоволених позовних вимог.
По суті спірних правовідносин для їх вірного врегулювання, дослідженню підлягають два правові питання щодо можливості виплати позивачу пенсії в розмірі 60% суми місячної заробітної плати, а також наявності підстав для обмеження її максимальним розміром.
При вирішенні першого правового питання судова колегія враховує наступні правові норми та обставини справи.
Відповідно до частини другої   статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Відповідно до частини першої   статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Колегія суддів зазначає, що на час призначення позивачу пенсії (2010 рік) особливості пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих визначалися ст. 50-1   Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991   № 1789-XII, згідно, зокрема, ч. 1 якої  прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.
Позивач вказує та відповідачем не заперечується, що на момент призначення ОСОБА_1 пенсії у 2010 році він мав 22 роки стажу, що стало підставою для призначення пенсії в розмірі 90% суми місячного (чинного) заробітку.
В подальшому, з 15.07.2015 набрав чинності   Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014   № 1697-VII, в зв`язку з чим вважається таким, що втратив чинність,   Закон України від 05.11.1991 №1789-XII «Про прокуратуру», крім, в тому числі, частини першої   статті 49 Закону України №1697-VII «Про прокуратуру»   (підпункт 1 пункту 3   Розділу XII «ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ» Закону України №1697-VII «Про прокуратуру»), правову оцінку якій буде надано далі по тексту.
Відповідно до ч.2 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014   № 1697-VII (в редакції станом на дату звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії 07.11.2020) пенсія призначається в розмірі   60   відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.
Саме на підставі вказаних положень чинного законодавства, відповідачем при здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1  встановлено розмір пенсії 60 відсотків.
Слід звернути увагу, що вищевказаний перерахунок став можливим внаслідок ухвалення Конституційним Судом України рішення від 13.12.2019 року № 7-р(II)/2019 за результатами розгляду справи № 3-209/2018 (2413/18, 2807/19), яким визнано таким, що не відповідає   Конституції України   (є неконституційним), положення ч. 20   ст. 86 Закону № 1697   зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України; положення ч. 20   ст. 86 Закону № 1697   зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Також Конституційний Суд України встановив такий порядок виконання рішення №7 р(II)/2019: ч. 20   ст. 86 Закону № 1697   зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення; ч. 20   ст. 86 Закону № 1697   підлягає застосуванню в первинній редакції: 
«Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».
В даній справі по суті розглядаються правовідносини, які виникли внаслідок такого перерахунку.
На думку судової колегії, слід дослідити можливість застосування норми ч.1 ст. 50-1   Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991   № 1789-XII, яка втратила чинність станом на дату проведення перерахунку, здійсненого відповідно до норм чинного Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014   № 1697-VII.
У   Рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 Конституційний Суд України   зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій   статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той   закон   або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Таким чином, в ситуації з перерахунком призначеної пенсії працівникам органів прокуратури таке право може ґрунтуватися лише на положеннях чинного на день звернення із заявою про перерахунок пенсії законодавства та не може ґрунтуватися на   законі, який втратив чинність.
В даному випадку позивач, бажаючи реалізувати своє право на перерахунок пенсії, звернувся до органу ПФУ з довідкою про розмір його заробітної плати, яку складено відповідно до рішення  Конституційного Суду України від 13.12.2019 року № 7-р(II)/2019 та ст. 81,86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014   № 1697-VII із складовими, які є відмінними від тих, на підставі яких визначався розмір його пенсії при призначенні та перерахунках здійснених в період чинності Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991   № 1789-XII.
Важливим є врахування, що розмір пенсії прокурора перебуває у прямій залежності від його заробітної плати, тобто бази обрахунку, яка Законами України від 05.11.1991   № 1789-XII та від 14.10.2014   № 1697-VII встановлювалася по різному.
Згідно з частиною першою статті 49 Закон України «Про прокуратуру» № 1789-XII від 05.11.1991, заробітна плата прокурорів і слідчих прокуратури складається із посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років і має забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов`язків, а так само закріплення кваліфікованих кадрів. Надбавки за вислугу років встановлюються також іншим працівникам прокуратури (спеціалістам, службовцям, робітникам). Розміри посадових окладів, надбавок за класні чини та вислугу років затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, Законом України «Про прокуратуру» № 1789-XII від 05.11.1991 не було визначено розмір посадового окладу прокурорів і повноваження щодо його визначення були надані Кабміну України.
На виконання своїх повноважень Кабмін України постановою від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов праці працівників органів прокуратури» затвердив схему посадових окладів працівників органів прокуратури.
Згідно з частиною першою статті 81 Закону України №1697-VІІ заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Частинами першою та третьою статті 81 Закону України №1697-VІІ визначено структуру заробітної плати відповідно до якої заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за:
1) вислугу років;
2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.
Посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Вищенаведене підтверджує, що  приписами частини першої статті 49 Закон України «Про прокуратуру» № 1789-XII від 05.11.1991 встановлено інші складові заробітної плати прокурів, без визначення розміру посадового окладу, повноваження щодо визначення якого надані Кабміну України, у межах яких прийнято постанову №505, яка визначила відповідні розміри посадових окладів.
Згідно з пунктом 1 Розділу II   Прикінцеві і   перехідні положення   Закону України   «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури»   від 19 вересня 2019 року №113-IX (далі - Закон №113), визнано такими, що втратили чинність норми Закону України   «Про прокуратуру»   у редакції 1991 року, у тому числі частина перша статті 49, якою однією зі складових заробітної плати прокурорів визначалась надбавка за класні чини.
Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 року    у справі №6-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI “Прикінцеві та перехідні положення” Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697 зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 у справі №6-р/2020 визначено, що положення пункту 26 розділу VI “Прикінцеві та перехідні положення” Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України “Про прокуратуру” від 14.10.2014 №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Таким чином, положення пункту 26 розділу VI “Прикінцеві та перехідні положення” Бюджетного кодексу України втратили чинність з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України, тобто, з 26.03.2020.
Судова колегія звертає увагу на висновки сформовані в рішенні Конституційного Суду України від 26.03.2020 у справі №6-р/2020, а саме, що заробітна плата прокурорів, як елемент організації та порядку діяльності прокуратури в розумінні   статті 131-1   Основного Закону України, має визначатися виключно законом.
За таких умов, позивач має право отримувати пенсійні виплати обраховані із суми заробітної плати прокурорів, встановленої чинним Законом України № 1697-VII.
Реалізуючи своє право перерахунку пенсії на підставі норм чинного Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014   № 1697-VII, отримавши належну довідку, складену відповідно до прямих приписів вказаного Закону, позивач помилково вважає можливим застосування ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991   № 1789-XII, оскільки вона втратила свою чинність.
За фактичних обставин справи неможливо врахувати доводи позовної заяви, а також визнати обґрунтованими висновки суду першої інстанції, про те що відсоткове значення розміру пенсії є незмінним та має застосовуватися норма, що визначала розмір пенсії станом на дату її призначення.
Формуючи такі висновки, суд першої інстанції помилково послався на практику Верховного Суду у справі №240/5401/18, оскільки вона забезпечувала регулювання правовідносин, що стосувалися військовослужбовців, та які виникли при внесенні змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 01.01.1992 2262-XII.
За обставинами даної справи відбулося припинення дії одного Закону шляхом заміщення його іншим, який в цілому почав по іншому регулювати відносини, в тому числі, які пов`язані із визначенням заробітної плати прокурорів та їх пенсійним забезпеченням.
За аналогічних підстав необґрунтованими є посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду у справі №308/11498/16, оскільки в цій справі досліджувалося питання зменшення відсоткового розміру пенсії через внесення змін саме до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991   № 1789-XII, як єдиного нормативно правового акта, що діяв як на момент призначення пенсії, так і її перерахунку.
Судова колегія не приймає до уваги рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22.09.2016 по справі №523/11614/16-а, яким, зокрема, зобов`язано УПФ в Суворовському районі м. Одеси здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2016 на підставі довідки прокуратури Одеської області від 24.02.2016 року №409 у розмірі 90% від заробітної плати (а.с. 33-35), оскільки в даному судовому рішенні мова йшла про можливість перерахунку пенсії прокурора в порядку, передбаченому Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991   № 1789-X, який відрізняється від порядку визначення розміру пенсії встановленого чинним Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014   № 1697-VII.
Слід зазначити, що дотримання вимог   статті 46 Конституції України   у спірних відносинах гарантується внаслідок поширення на позивача правила про здійснення перерахунку пенсії у разі збільшення заробітку чинних прокурорів.
Крім того, слід зазначити, що ч.1   статті 24 Основного Закону України   громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
Конституційний Суд України у абзаці другому підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 16.10.2007 №8-рп/2007 зазначив, що гарантована частиною першою   статті 24 Конституції України   рівність громадян перед   законом   означає рівну для всіх обов`язковість конкретного   закону   з усіма відмінностями у правах або обов`язках, привілеях чи обмеженнях, які в цьому   законі   встановлені.
Тобто, гарантована   Конституцією України   рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод.
Рівність та недопустимість дискримінації особи є конституційними принципами національної правової системи України, а також фундаментальними цінностями світового співтовариства, на чому наголошено у міжнародних правових актах з питань захисту прав і свобод людини і громадянина, зокрема у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966 року (стаття 26),   Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   1950 року (стаття 14), Протоколі №12 до неї (стаття 1) та у Загальній декларації прав людини 1948 року (статті 1, 2, 7).
Крім того, у Європейській соціальній хартії 1996 року (переглянутій), яка була ратифікована Україною згідно із   Законом України від 14.09.2006 №137-V   передбачено, що держави-сторони зобов`язані вживати заходів для забезпечення рівності між власними громадянами у сфері реалізації прав на соціальний захист, які надаються законодавством про соціальне забезпечення, докладати зусиль для поступового піднесення системи соціального забезпечення на більш високий рівень (стаття 12).
Тобто, утверджуючи та забезпечуючи права осіб на соціальний захист, держава повинна в процесі виконання своїх соціальних обов`язків вживати заходів для забезпечення рівності між пенсіонерами.
З урахуванням вищевикладеного, судова колегія вважає, що ретроспективне застосування при обчисленні пенсійної виплати ОСОБА_1 положень   статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, яка на дату такого перерахунку втратила чинність, неодмінно призведе до ситуації непрямої дискримінації інших пенсіонерів з числа прокурорів та суперечитиме принципу дії законів у часі.
В силу пункту 3 частини першої   статті 1 Закону України від 06.09.2012 №5207-VI "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні"   непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.
Отже, застосування при обчисленні пенсії позивача з 01.10.2020 положень   статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, які втратили чинність, щодо визначення розміру пенсійної виплати виходячи з 90% місячного заробітку не відповідатиме конституційному принципу рівності перед   законом   та суперечитиме приписам   статті 24 Конституції України.
Відповідно до ч.3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
В свою чергу, застосування у спірних відносинах положень частини другої   статті 86 Закону №1697-VII   не суперечить приписам   статті 22 Основного Закону України, адже обсягом набутого права позивача є конкретний матеріальний (грошовий) вираз пенсійної виплати, що за обставин цієї справи внаслідок здійснення спірного перерахунку не зменшився через встановлення ОСОБА_1 пенсії в розмірі 60% суми його місячної  заробітної плати за аналогічною посадою згідно довідки №409 (а.с. 16).
Щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром, то дане правове питання слід вирішити з урахуванням наступних правових норм та позиції суду.
Враховуючи, що перерахунок пенсії ОСОБА_1 слід здійснювати відповідно до положень Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014   №1697-VII, то аналізу підлягають  обмеження виплати пенсії максимальним розміром встановлені саме даним законом.
В контексті неможливості застосування до позивача обмеження його пенсії максимальним розміром, суд першої інстанції помилково надавав оцінку Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-VІ, оскільки даним Законом зміни пов`язані із обмеженням виплати пенсії прокурорів максимальним розміром внесено саме до Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII від 05.11.1991, який в цій частині втратив чинність.
Крім того, судом першої інстанції не здійснено аналіз п.2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №3668-VІ у взаємозв`язку всіх абзаців, які він містить, а тому висновки сформовані на підставі його абз. 1, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання ним чинності, є помилковими. 
Згідно положень абзацу 6 пункту 15 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014   № 1697-VII (в редакції Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII і Закону України № 911-VIII від 24 грудня 2015 року.), максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.
Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Судова колегія звертає увагу, що зміни внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII стосувалися питань обмеження пенсії розміром 10 740,00 грн в період з 01.01.2016 по 31.12.2016 (далі зі змінами внесеними Законом України від 06.12.2016 р. №1774-VIII по 31.12.2017), а тому не впливають та не стосуються спірних у даній справі правовідносин.
Зазначене свідчить про помилковість формування висновків суду першої інстанції про неможливість обмеження позивачу пенсії максимальним розміром через її призначення у 2010 році з посиланням на п.2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України від 24.12.2015 року №911-VIII, який визначив, що положення цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року.
Слід звернути увагу, що  положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 р. N 213-VIII ч. 15 статті 86 Закону України "Про прокуратуру"    викладено в такій редакції, зокрема:
Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність".
Пунктом І прикінцевих положень Закону України N 213-VIII визначено, що в частині вищевказаних змін закон набирає чинність з  25 квітня 2015 року.
Наведеними положеннями встановлено обмеження розміру виплачуваної пенсії, які мають імперативний характер, неконституційними не визнано, є чинними та обов`язковими до виконання органами Пенсійного фонду України, а тому підстав для визначення протиправним обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром судова колегія не вбачає.
Додатково слід звернути увагу, що обмеження пенсій прокурорів максимальним розміром встановлювалося також в попередньому Законі України «Про прокуратуру» № 1789-XII від 05.11.1991, а саме ст. 50-1 даного Закону, які не було визнано неконституційними.
Судова колегія усвідомлює, що положення абз. 6 пункту 15 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014   № 1697-VII ідуть в розріз із правовими нормами ст.81, ч.2 ст. 86 даного Закону, оскільки вони нівелюють по суті можливість отримання прокурором пенсії в розмірі саме 60% (конкретному матеріальному (грошовому) виразі) від його заробітної плати, проте зазначає, що в рамках адміністративної юрисдикції суд позбавлений права і можливості розглядати спірні правовідносини без застосування вказаної норми, яка є чинною.
При цьому, судова колегія вважає неможливим застосувати механізм, визначений ст.7 КАС України, а саме звернутися до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України, оскільки стосовно абз. 6 пункту 15 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014   № 1697-VII таке подання до Конституційного Суду України вже здійснювалося Верховним Судом України 20.01.2017. За наслідками розгляду вказаного подання ухвалою Великої Палати Конституційного Суду України від 19.06.2018 по справі № 1-19/2018(172/17) відмовлено у відкритті конституційного провадження.
З врахуванням ч.6 ст. 62 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 №2136-VIII підставою для відмови у відкритті конституційного провадження у справі є, зокрема, наявність ухвал Суду про відмову у відкритті конституційного провадження у справі або про закриття конституційного провадження у справі, якщо їх постановлено на підставі пунктів 1, 2 цієї частини, а тому звернення апеляційного суду в порядку ст. 7 КАС України не матиме жодних реальних правових наслідків.
Крім того, додатково проаналізувавши обставини встановлені рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22.09.2016 по справі №523/11614/16-а, відповідно до якого позивач отримував пенсію до здійсненого перерахунку, який є предметом розгляду в даній справі, судова колегія вбачає, що здійснений з 01.10.2020 перерахунок пенсії ОСОБА_1 навіть із застосуванням обмеження виплати максимальним розміром не призвів до зменшення розміру її фактичної виплати в грошовому виразі, що додатково свідчить про відсутність підстав для скасування рішення ГУ ПФУ в Одеській області №951050845832 від 12.11.2020
Відповідно до п.1,3 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
З урахуванням правових висновків суду апеляційної інстанції, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Судова колегія зазначає, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 08 лютого 2021 року. Тому постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.ст. 7,   308,   311,   315,   317,   321, 322, 325,   328, 329 КАС України, судова колегія,
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року – скасувати та ухвалити постанову про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий:                                                                                 Н.В.Вербицька

Суддя:                                                                                 О.В.Джабурія

Суддя:                                                                                          К.В.Кравченко