ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД

Справа № 991/4196/21
Провадження № 1-кс/991/4258/21
У Х В А Л А
01 липня 2021 року	місто Київ	

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявниці ОСОБА_3 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

в с т а н о в и в :

18.06.2021 до Вищого антикорупційного суду надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Національного антикорупційного бюро України (далі – НАБУ), яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі – ЄРДР). 
Зі змісту скарги вбачається, що 14.06.2021 ОСОБА_3 на особистому прийомі подано до НАБУ заяву про вчинення суддями Київського апеляційного суду кримінальних правопорушень, передбачених ст. 364, ст. 368 КК України. Заявниця стверджує, що на момент подання вказаної скарги не отримала будь - якої відповіді про прийняття рішення уповноваженими особами НАБУ, що свідчить про те, що минув час, протягом якого НАБУ зобов`язане було внести відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення за її заявою.
У зв`язку з цим, у визначені ч. 1 ст. 304 КПК України строки, ОСОБА_3 звернулася до Вищого антикорупційного суду зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб НАБУ та просить слідчого суддю зобов`язати останніх внести відповідні відомості до ЄРДР за її заявою. 
В судовому засіданні заявниця ОСОБА_3 підтримала подану скаргу та просила її задовольнити.
Представник НАБУ, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду скарги, у судове засідання не з`явився, проте 23.06.2021 направив письмові пояснення, в яких прохав у задоволенні скарги відмовити та провести судовий розгляд у відсутність представника НАБУ (а.с. 22). 
Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, неприбуття в судове засідання слідчого або прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Відповідно до письмових пояснень представника НАБУ вх. № ЕП – 6506/21 – Вх від 23.06.2021, до НАБУ надійшла заява ОСОБА_3 від 14.06.2021, яка була зареєстрована 14.06.2021 за № Г-7458 щодо можливого вчинення протиправних дій суддями Київського апеляційного суду та службовими особами Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» (далі – ПАТ).
В заяві ОСОБА_3 не наведено об`єктивних даних та конкретних фактів, що можуть свідчити про вчинення корупційних кримінальних правопорушень, здійснення досудового розслідування яких віднесено до підслідності детективів НАБУ. У зв`язку з чим, на час розгляду заяви ОСОБА_3 , відсутні достатні правові підстави для внесення до ЄРДР.
Крім того, представник НАБУ зазначив, що відомості, викладені в заяві ОСОБА_3 , стосуються також розгляду суддями Київського апеляційного суду судової справи. За своїм змістом вказані обставини є фактично незгодою заявника з прийнятим суддями рішенням, що не підлягає перевірці в рамках кримінального провадження, а може бути оскаржено в касаційному порядку відповідно до норм ЦПК України.
Таким чином, на думку представника НАБУ, бездіяльність з боку службових осіб НАБУ, що може бути оскаржена до слідчого судді в порядку, передбаченому ст. 303 КПК України, відсутня, а тому він просить у задоволенні скарги відмовити повністю.

Заслухавши пояснення заявниці, дослідивши матеріали справи, вважаю, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, ч. 1 ст. 303 КПК України передбачена можливість оскарження бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Так, у відповідності до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР. 
Крім цього, відповідно до п. п. 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК України до ЄРДР, серед іншого, вносяться відомості про: короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. 
Суспільна небезпечність є основним елементом об`єктивної сторони будь?якого злочину. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень або діянь, які не містять будь-якої суспільної небезпечності.
Із зазначеного вище слідує, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь - які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про вчинення кримінального правопорушення.
Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є існування об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак відповідного злочину. Якщо таких даних немає, то відповідні відомості не можуть вважатися такими, що мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
З аналізу вищенаведених положень кримінального процесуального законодавства вбачається, що у разі не наведення заявником у заяві чи повідомленні про вчинення злочину об`єктивних обставин, які можуть свідчити про вчинення злочину, тобто - суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК України, таке повідомлення не може бути зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань.
Норми чинного процесуального законодавства закріплюють обов`язок здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення, достатніх для реалізації завдань кримінального провадження, а не будь - якої інформації, направленої особою як заяви про вчинення злочину.
Основним критерієм, що дає змогу вважати заяву про злочин такою, що підлягає внесенню до ЄРДР, є наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про вчинення кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.
Зі змісту заяви про вчинення кримінального правопорушення та доданих заявницею документів вбачається, що 13.12.2017 ОСОБА_3 звернулась до Ірпінського районного суду Київської області з позовом до ПАТ «Укрпошта» про визнання наказу про її звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 10.09.2019 позовну заяву ОСОБА_3 задоволено, визнано незаконним наказ № 870-к від 17.11.2017 про звільнення ОСОБА_3 з роботи з 09.06.2016, її поновлено на роботі на посаді начальника відділу обліку, підготовки, аналізу на руху кадрів Дирекції «Автотранспошта» ПАТ «Укрпошта» з 09.06.2016. Зазначеним рішенням з Дирекції «Автотранспошта» ПАТ «Укрпошта» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.09.2016 по день винесення рішення суду, а саме по 10 .09.2018 в сумі 358 849 грн 26 коп.
Заявниця зазначає, що в подальшому посадові особи ПАТ «Укрпошта» налагодили контакт з суддями Київського апеляційного суду та подали апеляційну скаргу. В результаті чого рішенням Київського апеляційного суду від 31.01.2019 апеляційну скаргу директора Дирекції «Автотранспошта» ПАТ «Укрпошта» задоволено частково, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10.09.2018 скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов ОСОБА_3 до ПАТ «Укрпошта» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково. Визнано незаконним наказ № 870-к від 17.11.2017 про звільнення ОСОБА_3 в частині визнання дати вчинення ОСОБА_3 прогулу з 18.10.2017. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішенням Верховного Суду від 12.09.2019 рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10.09.2019 та постанову Київського апеляційного суду від 31.01.2019 скасовано, справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Укрпошта» передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Таким чином, за твердженням заявниці, судді Київського апеляційного суду дали згоду на прийняття пропозиції щодо використання службового становища та отримання неправомірної вигоди від посадових осіб ПАТ «Укрпошта», що свідчить про те, що в їх діях наявні ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст. 364, ст. 368 КК України. 
Разом із цим, у зазначеній заяві ОСОБА_3 не наведено відомостей, що можливо сприйняти як об`єктивні дані, які свідчать про реальну наявність підстав вважати, що було вчинено кримінально - каране діяння, передбачене Особливою частиною Кримінального кодексу України. 
Більш того, як вбачається з матеріалів скарги, доводи заявниці про вчинення суддями Київського апеляційного суду кримінальних правопорушень, ґрунтуються виключно на її незадоволенні судовим рішенням прийнятим згаданим суддею під час розгляду цивільної справи № 367/8553/17. Разом з тим, вважаю, що факт незгоди із судовим рішенням не свідчить про його неправосудність та вчинення суддею кримінальних злочинів.
У справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч. ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 01.12.2004 № 19 – рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.
Незалежність і недоторканність суддів є невід`ємною ознакою правової держави та однією з фундаментальних засад демократичного суспільства. Як наголошується в Рекомендації № R (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам щодо незалежності, ефективності та ролі суддів, незалежність судів є передумовою верховенства права та основоположною гарантією справедливого суду.
Крім цього, згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь - який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
Аналогічної позиції дотримується і Консультативна ради європейських суддів, яка в п. 57 Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.
Верховний Суд України в постанові від 15.04.2008 у справі № 21-319во07 зазначив: «Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися, за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду».
З наведених вище правових норм можна зробити висновок, що висловлення незгоди із прийнятим суддею процесуальним рішенням в конкретній справі шляхом подання заяви про кримінальне правопорушення може вказувати на наявність ознак протиправного втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність суддів, визначених статтями 126 та 129 Конституції України.
При розгляді питання, що стосується невнесення відомостей в ЄРДР, яке стосується судді, необхідно також враховувати Висновок Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства від 01.07.2013.
Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що для забезпечення незалежності суддів, при отриманні заяви про вчинений суддею злочин, яке пов`язане зі здійсненням ним судочинства, уповноважений орган повинен внести до ЄРДР та розпочати розслідування тільки таку заяву або повідомлення, які мають ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші. Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч. 1 ст. 2 КК України, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 16 травня 2019 року (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) наголосив: «...якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин».
Разом із цим, необхідно звернути увагу, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).
В наведеній вище заяві не зазначені обставини, які б могли свідчити про вчинення суддями Київського апеляційного суду кримінальних правопорушень. Твердження заявниці фактично зводяться до незгоди із прийнятим суддею процесуальним рішенням, що є підставою для оскарження судового рішення та притягнення судді до дисциплінарної, а не кримінальної відповідальності.
Оскільки зміст ч. 1 ст. 214 КПК України не передбачає обов`язку слідчого чи прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі відомостей, які б могли свідчити про наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого чинним КК України, вважаю, що підстав для задоволення скарги відсутні. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, - відмовити. 
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя                                                 ОСОБА_1