П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

29 вересня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/8699/21	
Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
                    суддів – Кравця О.О.,
                                – Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 липня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, –

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року ОСОБА_1 (далі – Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – Відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог вх. № 35908/21 від 07.07.2021 року (а.с. 63-64), просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 в повному розмірі індексації грошового забезпечення у період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення – «січень 2008 року»;
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення – «січень 2008 року» в сумі 85  927, 84 грн. із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44;
- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 в повному розмірі індексації грошового забезпечення у період з 01.03.2018 року по 16.12.2020 року включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 3 079, 70 грн. відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 3 079, 70 грн. у період з 01.03.2018 року по 16.12.2020 року включно в сумі 103 219, 46 грн. відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44.
Вимоги адміністративного позову обґрунтовано тим, що під час проходження служби грошове забезпечення нараховувалось та виплачувалось не в повному обсязі, оскільки не в повному розмірі нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення, яка є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці та проведення індексації у зв`язку із зростанням споживчих цін, яка є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців незалежно від форм власності та виду юридичної особи.
Також, на думку Позивача, Відповідач мав здійснювати індексацію його грошового забезпечення у період з грудня 2015 року по лютий 2018 року, застосувавши в якості базового місяця при нарахуванні та виплаті індексації місяць – «січень 2008 року», а у період з 01 березня 2018 року по 16 грудня 2020 року має застосовуватись в якості базового місяця при нарахуванні та виплаті індексації – «березень 2018 року».
Разом з цим Позивач зазначає, що у березні 2018 року відбулось підвищення посадових окладів військовослужбовців, проте Відповідачем в порушення абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» не виплачувалась на користь Позивача щомісячна фіксована індексація грошового забезпечення в розмірі 4 463, 15 грн..
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 липня 2021 року позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року; зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року; в решті позову – відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ОСОБА_1 звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає рішення суду першої інстанції таким, що частково винесене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у визначенні базового місяця «січня 2008 року» для нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року та виплати щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення 3 079, 70 грн. за період з 01.03.2018 року по 16.12.2020 року включно та постановити нове рішення в цій частині про їх задоволення.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розрахунок індексації грошового забезпечення, у тому числі встановлення місяця обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), у відповідності до положень Порядку № 1078 та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», є компетенцією (дискреційною функцією) виключно Відповідача як органу, в якому Позивач проходив службу і отримував грошове забезпечення. Посилаючись на правові висновки Верховного Суду, які відображені в постановах від 24.12.2019 року по справі № 823/59/17 та від 23.01.2020 року по справі № 580/1617/19, вважає, що при нарахуванні та виплаті суми індексації грошового забезпечення у Відповідача відсутні дискреційні повноваження, оскільки у ВЧ НОМЕР_1 наявний лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки – це нарахувати і виплатити Позивачу суму індексації в порядку, який визначений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення». На переконання скаржника, Відповідач не наділений правом самостійно обирати, як саме йому здійснювати нарахування індексації грошового забезпечення Позивачу. Не встановлення базового місяця «січня 2008 року» в якості базового місяця для розрахунку індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року, Відповідачем і надалі ігноруватимуться приписи Порядку № 1078, що матиме наслідком суттєве заниження нарахованої індексації та необхідність повторного звернення з позовом до суду. Отже, обраний спосіб захисту порушеного права шляхом зобов`язання Відповідача виплатити індексацію із застосуванням базового місяця «січня 2008 року» для проведення розрахунку покликаний на ефективне відновлення з подальшим недопущенням протиправних рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень та виключенням повторної необхідності у зверненні до суду.
Крім цього, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано приписи абзацу 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року за № 1078 (далі – Порядок № 1078). 01.03.2018 року вступила в дію постанова Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі – Постанова № 704), якою було затверджено нові схеми тарифних розрядів військовослужбовців. Як вбачається з довідки про додаткові види грошового забезпечення, грошове забезпечення за лютий 2018 року склало 7 636, 32 грн., а за березень 2018 року 9 019, 77 грн., тобто грошовий дохід Позивача збільшився на 1 383, 45 грн.. Так як в лютому 2018 року прожитковий мінімум складав 1 762, 00 грн., а величина приросту індексу споживчих цін 253, 30%, то відповідно до абзацу 5 пункту 4 Порядку № 1078 сума індексації за лютий рахується як: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 лютого 2018 року помножити на величину приросту індексу споживчих цін і поділити на 100 (1 762, 00 * 253, 30 / 100), що становить 4 463, 15 грн..Отже, на переконання скаржника, відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 сума належної індексації в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, а саме: 4 463, 15 грн. – 1 383, 45 грн. = 3 079, 70 грн.. В результаті підвищення в березні 2018 року посадового окладу, грошовий дохід Позивача не збільшився та Позивач набув право на щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 16.12.2020 року включно.
Таким чином між сторонами виник спір щодо визначення базового місяця та фіксованої індексації грошового забезпечення, що не було розглянуто судом першої інстанції, отже рішення суду підлягає частковому скасуванню.
Військова частина НОМЕР_1 надало до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи,           ОСОБА_1 з грудня 2014 року по грудень 2020 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 та перебував на посаді техніка загону радіоелектронної боротьби, що підтверджується витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 62 від 15.12.2014 року (а.с. 20).
Разом з цим, ОСОБА_1 є учасником бойових дій та брав участь в антитерористичній операції, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 18.07.2018 року (а.с. 25).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.11.2020 року за № 29-РС звільнено ОСОБА_1 з військовою служби у запас на підставі п.п. «А» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
16.12.2020 року прапорщика ОСОБА_1 , техніка загону радіоелектронної боротьби, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) за № 255 від 16.12.2020 року (а.с. 21).
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ВЧ НОМЕР_1 із заявою, в якій, зокрема, просив провести перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення (враховуючи фіксовану суму індексації березень 2018 року) за період з 01.12.2015 року по 16.12.2020 року, яка була отримана Військовою частиною 03.02.2021 року згідно поштового повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 9, 10).
Проте відповіді від ВЧ НОМЕР_1 на вказану заяву ОСОБА_1 отримано не було.
Вважаючи протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати йому в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення – «січень 2008 року» та бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 16.12.2020 року включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 3  079, 70 грн. відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.
Розглянувши справу по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправну бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року з огляду на те, що сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті, відсутність бюджетного фінансування на її виплату не є підставою для її ненарахування, у зв`язку з чим зобов`язав ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за цей період. Разом з тим, суд відмов в частині визначення для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення у період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року базового місяця «січень 2008 року», оскільки зазначена вимога є передчасною тому, що у цей період індексація не була нарахована та виплачена ОСОБА_1 , отже права останнього порушено не було. До того ж, визначення базового місяця для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення є компетенцією Відповідача як органу, в якому Позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на Відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити Позивачу індексацію грошового забезпечення.
В іншій частині позовних вимог судом першої інстанції відмовлено у їх задоволенні з огляду на їх передчасність, оскільки для вирішення позовних вимог в цій частині має значення розмір індексації грошових доходів Позивача, який обчислюється з урахуванням січня 2008 року як базового місяця, та міг би бути виплачений у березні 2018 року за умови відсутності підвищення осадових окладів військовослужбовців, проте такий розрахунок Відповідачем на момент звернення Позивача до суду та прийняття рішення здійснено не було.
В даному випадку, в межах цієї справи, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції саме в частині відмови у задоволенні його позовних вимог.
У зв`язку з чим, на підставі ч. 1 ст. 308 КАС України, справа та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції перевіряється судовою колегією в апеляційному порядку саме в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..
Таким чином, предметом перегляду в апеляційному порядку є рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог Позивача, а саме:
- в частині застосування базового місяця – «січень 2008 року» для нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року;
- в частині виплат щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення в сумі  3 079, 70 грн. за період з 01.03.2018 року по 16.12.2020 року включно.
Щодо наявності підстав для застосування в якості базового місяця «січень 2008 року» для розрахунку ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року, колегія суддів виходить з наступного.
Так, пунктом 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що питання визначення базового місяця, наявності факту перевищення індексом споживчих цін порогу індексації у взаємозв`язку з розміром грошового забезпечення, що має виплачуватись позивачу, належить до компетенції відповідача при нарахуванні та виплаті відповідних сум.
Питання визначення базового місяця для індексації знаходиться в залежності від таких показників, як розмір прожиткового мінімуму за певні періоди, розмір коефіцієнту індексації пенсій тощо, які підлягають застосуванню відповідними органами, підприємствами, установами, організаціями при здійсненні відповідних розрахунків.
Колегія суддів зазначає, що саме в процесі виконання рішення суду в порядку встановленому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядком № 1078, буде визначено базовий місяць для проведення індексації грошового забезпечення позивача.
Водночас, колегія суддів вважає, що зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.
Більш того, виходячи з положень ст. 5 КАС України захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому.
Разом з цим, колегія судів зазначає, що ВЧ НОМЕР_1 на момент розгляду даної справи не здійснено розрахунку суми індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , в тому числі і встановлення базового місяця для її здійснення.
За таких умов відсутні підстави вважати, що відбулося порушення прав Позивача щодо застосування Відповідачем базового місяця, який на думку Позивача, не повинен був застосовуватись.
Таким чином, оскільки Відповідачем на час виникнення спірних правовідносин не вчинялося будь-яких дій по визначенню базового місяця для проведення індексації грошового забезпечення Позивачу, тому наразі відсутні підстави для висновку, що має місце порушення прав апелянта, пов`язаних з визначенням базового місяця для проведення індексації.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що у даному випадку повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Порядку № 1078 та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», покладається виключно на Відповідача по справі, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації Позивача з урахуванням базового місяця «січня 2008 року» у період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15.10.2020 року по справі № 240/11882/19.
З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про передчасність позовних вимог щодо застосування при нарахуванні та виплаті індексації місяцем обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базовий місяць) – «січень 2008 року» у період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року.
Колегія суддів наголошує, що у разі незгоди з подальшими діями Військової частини НОМЕР_1 щодо визначення базового місяця, розміру нарахування та виплати індексації, ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутися за захистом порушених прав до суду.
При цьому, колегія суддів зазначає, що дискреційні повноваження – це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження – це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Відтак, визначення базового місяця індексації грошового забезпечення за відповідний період встановлений судом є виключно компетенцією Військової частини, а підміна судом повноважень Відповідача є втручанням в його дискреційні повноваження.
За таких обставин, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних в частині застосування базового місяця «січень 2008 року» при обчислені індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення в цій частині слід залишити без змін.
Доводи апелянта щодо застосування базового місяця «січень 2008 року» для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року колегія суддів вважає помилковими, оскільки у спірних правовідносинах Відповідач взагалі не здійснив нарахування Позивачу індексацію та відповідно не здійснив розрахунок такої індексації, не визначив розмір індексації, що підлягає виплаті, а тому, з урахуванням положень ст. 2 КАС України, суд у даній справі не наділений повноваженнями на визначення розміру індексації. Повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування покладається на Відповідача, у зв`язку з чим підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації Позивача із визначенням базового місяця індексації грошового забезпечення за відповідний період – відсутні, рішення суду першої інстанції в цій частині є правильним.
Щодо наявності підстав для виплати ОСОБА_1 щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення в сумі 3 079, 70 грн. за період з 01.03.2018 року по 16.12.2020 року включно, судова колегія враховує таке.
Так, Позивач, звертаючись з позовними вимогами в цій частині, посилається на абз. 4 п. 5 Порядку № 1078, зокрема згідно з яким якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
Позивач зазначає, що в лютому 2018 року прожитковий мінімум складав 1 762 грн., а величина приросту індексу споживчих цін становить 253, 30%, то відповідно до абз. 5 п. 4 Порядку № 1078 сума індексації за лютий рахується як прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.02.2018 року помножити на величину приросту індексу споживчих цін і поділити на 100 (1 762, 00 грн. * 241,7 / 100), що становить 4 463, 15 грн.. Отже, сума належної індексації в березні 2018 розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, а саме 4 463, 15 грн. мінус 0,00 грн. та становить 4 463, 15 грн..
В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, а саме з довідки про додаткові види грошового забезпечення № 50 від 25.03.2021 року, ВЧ НОМЕР_1 нараховувала та виплачувала ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у періодах:
- у 2018 році тільки у грудні в сумі 138, 31 грн.;
- у 2019 році: січень в сумі 138, 31 грн.; лютий в сумі 134, 47 грн.; за березень не виплачувалась; з травня по липень включно в сумі 134, 47 грн.; серпень в сумі 206, 72 грн.; за вересень не виплачувалась; жовтень в сумі 214, 75 грн.; з листопада по грудень включно в сумі 200 грн.;
- у 2020 році: січень в сумі 214, 75 грн.; з лютого по вересень включно в сумі 216, 51 грн.; жовтень в сумі 226, 29 грн.; листопад в сумі 233, 81 грн.; грудень в сумі 120, 68 грн. (а.с. 38-39).
При цьому, довідка ВЧ НОМЕР_1 про додаткові види грошового забезпечення         ОСОБА_1 за № 50 від 25.03.2021 року не містить відомостей щодо застосування військовою частиною в якості базового місяця «березень 2018 року» при розрахунку ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01.03.2018 року по 16.12.2020 року.
Колегія суддів зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року в редакції від 24.02.2018 року, яка набрала чинності з 01.03.2018 року, було змінено систему виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та розміри тарифних ставок.
Пунктом 4 цієї Постанови № 704 визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Таким чином, постановою Кабінету Міністрів України № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» визначено інший порядок встановлення розміру посадового окладу осіб рядового та начальницького складу.
Пунктом 5 Порядку № 1078 передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у п. 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 %.
Отже, враховуючи те, що підвищення посадового окладу позивача з березня 2018 року відбулося у зв`язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України 30.08.2017 року постанови № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою змінено (підвищено) розміри окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням відповідних категорій військовослужбовців саме березень 2018 року в контексті застосування у спірних правовідносинах норми абзацу першого пункту 5 Порядку № 1078 є місяцем підвищення доходів позивача (базовим місяцем), а тому значення індексу споживчих цін у цьому місяці приймається за 1 або 100 відсотків.
Абзацом 2 пункту 5 Порядку № 1078 визначено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Разом з тим, як вбачається з офіційних даних, що містяться на інтернет-сайті Державної служби статистики України, з березня 2018 року по листопад 2018 року індекс споживчих цін не перевищував 103%.
Між тим, у контексті спірних правовідносин необхідно звернути увагу на те, що питання виплати суми індексації у місяці підвищення грошових доходів, а також виплати визначеної суми індексації до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) врегульовано абзацами 3, 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078.
Як вбачається з абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078, сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці 1 цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.
Аналізуючи вищевказані положення спеціального підзаконного нормативно-правового акта, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що підвищення посадового окладу у певному місяці не тягне за собою безумовне припинення виплати індексації у подальших періодах.
В даному випадку, суб`єкту владних повноважень необхідно вираховувати розмір підвищення доходу і визначати різницю між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідної особи.
Отже, для вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу (базовому місяці) необхідно враховувати дві складові: розмір підвищення грошового доходу особи та суму індексації, що склалася у місяці підвищення цього грошового доходу і встановлювати, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу особи суму індексації, що склалася у місяці його підвищення.
Якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу, то індексація не нараховується; якщо ж розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. При цьому, до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 11 Порядку № 1078.
При цьому, апеляційній суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку № 1078 обов`язок визначення розміру підвищення грошового доходу працівника та суми індексації, що склалася у місяці підвищення цього грошового доходу, а також встановлення факту перевищення розміру підвищення грошового доходу працівника над сумою індексації, що склалася у місяці його підвищення з метою вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу (базовому місяці) покладається безпосередньо на роботодавця.
Відтак, Відповідачем враховано лише норми абзаців 1, 2 пункту 5 Порядку № 1078, згідно з якими у разі підвищення тарифних ставок (окладів) значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків, а обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Отже, Відповідачем у межах спірних правовідносин безпідставно не враховано норми абзацу 3, 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 в частині вирішення питання про наявність підстав для виплати Позивачу індексації його грошового забезпечення у місяці підвищення доходу (березень 2018 року), не встановлено, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу Позивача суму індексації, що склалася у місяці підвищення такого доходу.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що індексація грошового забезпечення Позивачу в період з 01.03.2018 року по 16.12.2020 року повинна бути перерахована та виплачена із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) – «березень 2018 року», з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.
Отже, починаючи з березня 2018 року, базовим місяцем для розрахунку індексації є відповідно березень 2018 року.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 року по справі № 816/1728/16.
За приписами ч. 2 ст. 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При цьому, слід зазначити, що відповідно до частин 1 та 2 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною 5 статті 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» (рішення від 08.11.2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.
Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 року зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» і «Москаль проти Польщі»). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» і «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що оскільки за період з 01.03.2018 року по 16.12.2020 року Військовою частиною НОМЕР_1 не здійснено належного обрахування сум індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , тому належним способом захисту є визнання протиправною бездіяльності, як пасивної поведінки, Військової частини щодо невиплати ОСОБА_1 належних сум індексації грошового забезпечення за вказаний період та зобов`язання провести перерахунок і доплату індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 16.12.2020 року, виходячи з базового місяця «березень 2018 року» з врахуванням фактично виплачених сум, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
При цьому не підлягає задоволенню вимога ОСОБА_1 в частині здійснення нарахування такої індексації у конкретній сумі з огляду на те, що нарахування індексації належить до безпосередніх повноважень Військової частини НОМЕР_1 як роботодавця.
Проте, суд першої інстанції, розглянувши справу по суті, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині з огляду на їх передчасність, з яким колегія суддів категорично не може погодитись, адже цій висновок ґрунтувався на невірному тлумаченні норм матеріального права та не відповідав встановленим обставинам справи.
Як визначено п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
В свою чергу, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п. 1 та п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).
Таким чином, судом попередньої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права та неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.
Враховуючи викладене, оскільки судом першої інстанції було допущено неповне з`ясування обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення у період з 01.03.2018 року по 16.12.2020 року включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 3 079, 70 грн. та зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 нарахувати і виплатити щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 3 079, 70 грн. у період з 01.03.2018 року по 16.12.2020 року включно в сумі 103 219, 46 грн. відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44, з прийняттям нового рішення в цій частині про часткове задоволення позовних вимог шляхом:
- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 в повному розмірі індексації грошового забезпечення у період з 01.03.2018 року по 16.12.2020 року відповідно до абзацу 4 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078;
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 16.12.2020 року відповідно до абзацу 4 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 та висновків суду в даній справі з урахування раніше виплачених сум;
- в іншій частині відмовити.
За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог з прийняттям нового рішення в цій частині про часткове задоволення позовних вимог, в іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 249, 292, 311, 315, 317, 321, 322, 325 328, 329 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 липня 2021 року – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 липня 2021 року по справі по справі № 420/8699/21 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення у період з 01.03.2018 року по 16.12.2020 року включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 3 079, 70 грн. та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 3 079, 70 грн. у період з 01.03.2018 року по 16.12.2020 року включно в сумі 103 219, 46 грн. відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44 – скасувати та прийняти нове рішення в цій частині про часткове задоволення позовних вимог.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 в повному розмірі індексації грошового забезпечення у період з 01.03.2018 року по 16.12.2020 року відповідно до абзацу 4 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 16.12.2020 року відповідно до абзацу 4 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 та висновків суду в даній справі з урахування раніше виплачених сум.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 липня 2021 року по справі № 420/8699/21 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                                                            М. П. Коваль

Суддя:                                                                                О.О. Кравець

Суддя:                                                                                Л.Є. Зуєва