Справа № 159/1376/20 	Головуючий у 1 інстанції: Панасюк С. Л. 	
Провадження № 22-ц/802/658/21  Категорія: 18 	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
17 серпня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,
з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,
представника відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Ковельської міської ради, Ремонтного житлово-комунального підприємства № 1 м. Ковеля про визнання незаконним рішення Ковельської міської ради, визнання недійсним договору суперфіцію та скасування його державної реєстрації, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 березня 2021 року,
                                       В С Т А Н О В И В:
У березні 2020 року ОСОБА_2 звернувся в суд із зазначеним позовом.
Покликалася на те, що він є власником квартири, яка знаходиться у багатоквартирному будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок розташований на земельній ділянці, яку надано в постійне користування Ремонтному житлово-комунальному підприємству № 1 м. Ковеля, на підставі рішенням Ковельської міської ради № 44/32 від 28 листопада 2013 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Площа земельної ділянки 2678 кв.м., кадастровий номер 0710400000:01:010:0035, цільове призначення: для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку. 
Також позивач вказував, що в жовтні 2012 року до нього, як суміжного власника жилого приміщення, зверталась ОСОБА_3 ,  якій на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 у зазначеному будинку, з проханням надати їй дозвіл на проведення реконструкції з добудовою до належного їй житла. Він надав відповідачу ОСОБА_3 згоду на таку реконструкцію з добудовою розміром 15,20 х 9,50 м. до належної їй квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 . Ця добудова мала межувати виключно зі стінами належної ОСОБА_3 квартири і мала бути одноповерховою. Однак, ОСОБА_3 змінила своє рішення і вирішила зводити добудову, яка межує зі стінами його квартири, на що згоди він не давав. Незважаючи на це, рішенням Ковельської міської ради № 28/24 від 17 серпня 2017 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки по АДРЕСА_4 та надання згоди на укладання договору суперфіцію», був затверджений проект землеустрою щодо поділу земельної ділянки по АДРЕСА_4 загальною площею 2560 кв.м. на дві окремих земельних ділянки. Відповідно до п.3 цього рішення, був наданий дозвіл на укладення договору суперфіцію на земельну ділянку площею 68 кв.м., на якій відповідач ОСОБА_3 має намір зводити добудову із зміненими нею параметрами, що порушує його право як власника суміжної квартири, оскільки добудова межуватиме з його квартирою. Крім цього, він, як власник квартири у багатоквартирному будинку, не давав згоди на поділ земельної ділянки, на якій розташований будинок, та передачу її у довгострокову оренду з метою виділення ОСОБА_3 місця для добудови. Проте, на підставі зазначеного вище рішення, між Ковельською міською радою, Ремонтним житлово-комунальним підприємством № 1 м. Ковеля та ОСОБА_3 20 вересня 2017 року був укладений договір про встановлення права користування земельною ділянкою для забудови (суперфіцію).
Ураховуючи викладені обставини, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати зазначене вище рішення Ковельської міської ради № 28/24 від 17 серпня 2017 року, також визнати недійсним вказаний договір оренди земельної ділянки від 20 вересня 2017 року та скасувати його державну реєстрацію.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 4000 грн понесених витрат на правничу допомогу. Скасовано заходи забезпечення позову.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що надання відповідачу ОСОБА_3 земельної ділянки, яка є прибудинковою територією, у користування на підставі оспорюваного рішення органу місцевого самоврядування та договору оренди відбулося із порушенням вимог чинного земельного та цивільного законодавства, і обмежило його права, як власника суміжної квартири у багатоквартирному будинку.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 , вважаючи вимоги апеляційної скарги безпідставними, просила відмовити у її задоволенні.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів порушення своїх прав як співвласника багатоквартирного будинку оскарженим ним рішенням органу місцевого самоврядування про надання згоди на укладення договору оренди спірної земельної ділянки та оспореним ним договором її оренди, укладеним відповідачами, стороною якого  він не був.
Такий висновок суду є правильний.
Встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_5 . У цьому ж будинку знаходиться квартира АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_4 , та межує з квартирою позивача.
Рішеннями Ковельської ради Волинської області від 27 червня 2013 року № 39/29 та від 28 листопада 2013 року № 44/32 було надано згоду Ремонтному житлово-комунальному підприємству № 1 м. Ковеля на розроблення документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) під об`єктом комунальної власності по АДРЕСА_4 для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку та затверджено межі вказаної земельної ділянки в натурі на місцевості площею 2678 кв.м. і надано її у постійне користування РЖКП-№1 для обслуговування будинку.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 24 березня 2014 року право постійного користування зазначеною вище земельною ділянкою, яка являється комунальною власністю територіальної громади в особі Ковельської міської ради, було зареєстровано за відповідачем РЖКП-№1.
Відомості про обмеження у використанні даної земельної ділянки не зареєстровані. 17 серпня 2017 року рішенням Ковельської міської ради № 28/24 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки по АДРЕСА_4 та надання згоди на укладання договору суперфіцію» було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки розташованої по АДРЕСА_4 , загальною площею 2560 кв.м. (кадастровий номер 0710400000:01:010:0040), яка перебуває в постійному користуванні для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку РЖКП № 1, та дозволено утворення двох земельних ділянок площею 2492 кв.м (кадастровий номер 0710400000:01:010:0048) і площею 68 кв.м (кадастровий номер 0710400000:01:010:0049). Також, вказаним рішенням надано згоду РЖКП № 1 укласти з відповідачем ОСОБА_3 договір суперфіцію на земельну ділянку площею 68 кв.м., кадастровий номер 0710400000:01:010:0049), по АДРЕСА_4 . Після чого, на підставі вказаного рішення Ковельської міської ради 20 вересня 2020 року, між відповідачем ОСОБА_4 та Ковельською міською радою, РЖКП № 1 м. Ковеля був укладений договір суперфіцію, відповідно до умов якого ОСОБА_3 надано в строкове платне користування земельну ділянку, площею 68 кв.м., по АДРЕСА_4 , для розширення її квартири АДРЕСА_2 .
Крім того встановлено, що рішенням Ковельської міської ради від 22 серпня 2019 року № 54/43 затверджено «Детальний план території реконструкції кварталу житлової забудови обмеженого вулицями Чубинського – Івасюка – Ветеранів – Драгоманова в місті Ковелі Волинської області, у якому було передбачено проведення двоповерхової добудови до будинку по АДРЕСА_3 . Прийняттю цього рішення Ковельською міською радою передувало громадське обговорення, що відбувалось з 24 червня по 24 липня 2019 року, та громадські слухання, проведені 16 липня 2019 року.
Як убачається з рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року в адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області в особі Відділу містобудування та архітектури, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача – ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2020 рок, визнано протиправною відмову Відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області у наданні ОСОБА_3 містобудівних умов та обмежень на забудову земельної ділянки по АДРЕСА_4 , оформлену листом від 25 жовтня 2019 року №22.27/К-561/1. Зобов`язано Відділ містобудування та архітектури виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області надати ОСОБА_3 містобудівні умови та обмеження на забудову земельної ділянки по АДРЕСА_4 для розширення квартири АДРЕСА_6 .
Відповідно до ст.42 ЗК України, земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об`єднанню власників. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.
Статтею 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», прибудинковою територією вважається територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що визначена актом на право власності чи користування земельна ділянка, яка призначена для обслуговування багатоквартирного будинку, передається безоплатно у власність або надається у користування об`єднанню співвласників квартир такого будинку, яке й визначає безпосередньо порядок використання цієї земельної ділянки.
Згідно з ч.2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Отже, встановивши ті обставини, що об`єднання співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 не створювалось і земельна ділянка, на якій розташований багатоквартирний будинок, такому об`єднанню у власність чи користування не передавалась, а позивачу, як окремий власник квартири у цьому будинку, самостійного права на оспорювань земельну ділянку, не набуває, то суд першої інстанції, на думку колегії суддів, вірно вважав, що останній не довів у судовому засіданні порушення своїх прав, за захистом яких він звернувся до суду з позовом.
Також, звертаючись до суду, позивач посилався на те, що зазначений будинок є пам`яткою архітектури та містобудування місцевого значення, а будівництво, яке здійснює відповідач вчиняється без дотримання законодавства щодо охорони культурної спадщини.
У зв`язку з чим колегія суддів вважає за потрібне зазначити, що ст. 6 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що забезпечення дотримання режиму використання пам`яток місцевого значення, їх територій, зон охорони; надання висновку щодо відповідних проектів архітектурних перетворень в історичних ареалах населених місць є повноваженнями виконавчого органу міської ради. До повноважень цього органу, зокрема, віднесено видання розпоряджень та приписів щодо охорони пам`яток місцевого значення, припинення робіт на цих пам`ятках, їх територіях та в зонах охорони, якщо ці роботи проводяться за відсутності затверджених або погоджених з відповідним органом охорони культурної спадщини програм та проектів, передбачених зазначеним Законом дозволів або з відхиленням від них.
Отже, саме відповідним органом повинні здійснюватися дії щодо встановлення факту порушення законодавства при використанні пам`яток архітектури із вжиттям визначених законом заходів реагування, а позивач такими повноваженнями не наділений.
Крім того, у разі порушення відповідачем Закону України «Про архітектурну діяльність» та Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», відповідно до положень ст. 38 останнього, до суду має право звернутися відповідний орган архітектурно-будівельного контролю.
Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 09.12.2015 у справі № 6-849цс15, яка є обов`язковою для усіх суб`єктів правозастосування, де зазначено, що з урахуванням ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Отже, встановивши наведені обставини справи та врахувавши зазначені вимоги матеріального права, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов вірного висновку про недоведеність позивачем порушення його прав діями відповідачів та неефективність обраного ним способу захисту свого порушеного права, а тому цілком підставно і обґрунтовано прийняв рішення про відмову в позові. 
Оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає. Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду.
Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
                                                У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 березня 2021 року залишити без змін. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати, понесені на професійну правничу допомогу, в розмірі 5000 гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді