УХВАЛА

15 липня 2021 року 
Київ
справа №815/1149/16
адміністративне провадження №Зв/9901/98/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Жука А.В.,
суддів: Мартинюк Н.М.,  Мельник-Томенко Ж.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 11 червня 2018 року за виключними обставинами у справі №815/1149/16 
за позовом ОСОБА_1 до Одеського апеляційного господарського суду, Державної судової адміністрації України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Державна казначейська служба України, про визнання дій протиправними та про стягнення вихідної допомоги у зв`язку з відставкою,-    
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
1. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Одеського апеляційного господарського суду, Державної судової адміністрації України (далі - ДСА України), третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Державна казначейська служба України, в якому просила:
-    визнати протиправними відмову Одеського апеляційного господарського суду у нарахуванні та виплаті судді у відставці ОСОБА_1 вихідної допомоги, відмову ДСА України у нарахуванні та виплаті судді у відставці ОСОБА_1 вихідної допомоги;
-       стягнути з Одеського апеляційного господарського суду на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі 241164,00 грн;
- зобов`язати ДСА України виділити та перерахувати Одеському апеляційному господарському суду кошти для проведення виплати судді у відставці ОСОБА_1 вихідної допомоги в розмірі 241164,00 грн - 10 місячних заробітних плат за останньою посадою на день досягнення нею 65-річного віку і реалізованого права на відставку судді.
2. В обґрунтування позову зазначалось, що при звільненні позивачу не була нарахована і виплачена вихідна допомога, на яку вона отримала право після 20 років роботи суддею і яка повинна була бути призначена у розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою, як це передбачено   ст.136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у редакції чинній на день досягнення позивачем 65-ти річного віку та на час реалізації права на відставку.
3. ОСОБА_1 зазначала, що позбавлення права на отримання вихідної допомоги у зв`язку з відставкою є протиправним і таким, що суперечить приписам частини 3   ст.22 Конституції України, згідно з якою при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Короткий зміст рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій
4. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 19.09.2016, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.02.2017, адміністративний позов задоволено.
5. Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій мотивували свої рішення тим, що позивач реалізувала право на відставку до набрання чинності Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», а тому має право на отримання вихідної допомоги у розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою відповідно до частини першої статті 136 Закону Україну «Про судоустрій і статус суддів».
6. Постановою Верховного Суду від 11 червня 2018 року касаційну скаргу ДСА України задоволено, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року скасовано, прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
7. Суд касаційної інстанції виходив з того, що зважаючи на те, що датою виходу у відставку судді є дата прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади, а не дата подання позивачем заяви про відставку до Вищої ради юстиції, у позивача було відсутнє право на отримання вихідної допомоги у розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою.
8. Колегія суддів зауважила, що відмова відповідачів у виплаті такої допомоги не є звуженням змісту та обсягу прав позивача, оскільки законодавство, що було чинним на момент виходу позивача у відставку, виплату такої допомоги не передбачало.
Провадження за виключними обставинами
9. 09 червня 2020 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд постанови Верховного Суду від 11 червня 2018 року за виключними обставинами у справі №815/1149/16 з підстав, визначених пункту 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, яку позивач просить скасувати та прийняти нову постанову, якою залишити без змін постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19.09.2016 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.02.2017 у справі № 815/1149/16.
10. На обґрунтування заяви позивач посилається, як на виключну обставину, на рішення Конституційного Суду України від 15.04.2020 №2-р(ІІ)/2020, яким встановлено неконституційність положень підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", яким із Закону України «Про судоустрій та статус суддів» було виключено статтю 136, що гарантувало виплату вихідної допомоги судді, який вийшов у відставку.
11. Ухвалою Верховного Суду від 09 липня 2020 року відкрито провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 11 червня 2018 року за виключними обставинами у справі №815/1149/16   за позовом ОСОБА_1 до Одеського апеляційного господарського суду, Державної судової адміністрації України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Державна казначейська служба України, про визнання дій протиправними та про стягнення вихідної допомоги у зв`язку з відставкою.
12. 03 серпня 2020 року від Державної судової адміністрації України надійшов відзив  на заяву про перегляд постанови у зв`язку із виключними обставинами, в якій відповідач просить заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Верховного Суду від 11.06.2018 у справі № 815/1149/16 - без змін.
13. Ухвалою судді Верховного Суду від 14.07.2021 розгляд даної справи призначено до розгляду у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
Релевантні джерела й акти їх застосування та позиція Верховного Суду 
14. Згідно з частиною першою статті 147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до Конституції.
15. Відповідно до пунктів 1, 9 частини першої статті 7 Закону України "Про Конституційний Суд України" (далі - Закон № 2136-VIII) до повноважень Суду належить, зокрема вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим; вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України (їх окремих положень) за конституційною скаргою особи, яка вважає, що застосований в остаточному судовому рішенні в її справі закон України суперечить Конституції України.
16. Згідно зі статтею 89 Закону № 2136-VIII рішення Конституційного Суду України не передбачає встановлення будь-яких обставин, однак передбачає зазначення мотивів прийнятого рішення із зазначенням положень Конституції України, відповідно до яких Конституційний Суд України обґрунтовує своє рішення, та акта (його окремих положень), що його Конституційний Суд України визнав конституційним чи неконституційним.
17. Статтею 91 Закону № 2136-VIII передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їхню неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
18. Згідно з частиною першою статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
19. Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.
20. Частиною шостою статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
21. Згідно з частиною першою статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від (далі - Закон № 2453-VI) (у редакції, чинній до 01.04.2014) судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
22. Стаття 136 Закону №2453-VI була виключена відповідно до положень підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» (далі - Закон №1166-VII).
23. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, Верховний Суд виходить з такого.
24. Встановлено, що рішенням Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020 в справі №3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону №1166-VII, яким виключено статтю 136 Закону №2453-VI.
25. Колегія суддів Верховного Суду звертає увагу на те, що положення пункту 1 частини п`ятої   статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України   містять імперативний припис, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність)   закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки за умови, якщо таке рішення суду ще не виконане.
26. Відтак, спірним є питання щодо наявності у особи, якій відмовили у задоволенні адміністративного позову, можливості перегляду такого судового рішення з підстав, встановлених пунктом 1 частини 5 статті 361 КАС України, чи відсутності такої - тільки у зв`язку з тим, що вказане рішення не підлягало виконанню.
27. Вказане питання, зокрема, було предметом розгляду у справі №808/1628/18, за результатом розгляду якої у постанові від 19 лютого 2021 року Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду дійшла висновків, що в разі відмови у задоволенні позову, таке судове рішення не підлягало виконанню, а тому не підлягає перегляду за виключними обставинами з підстав, визначених пунктом 1 частини 5 статті 361 КАС України.
28. Так, об`єднана палата, погоджуючись із правовими позиціями Верховного Суду, висловлених у постановах від 17 грудня 2019 року у справі № 808/2492/18, від 12 листопада 2020 року у справі № 805/550/16-а., зазначила, що не може вважатись невиконаним, в розумінні положень пункту 1 частини 5 п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду, що набрало законної сили та яким у задоволенні позову відмовлено, оскільки таке рішення не передбачає примусового його виконання.
29. Колегія суддів Верховного Суду погоджується із такими висновками та не вбачає підстав для їх відступлення.
30. Окрім того, відповідно до частини другої   статті 152 Конституції України   закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення      про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Аналогічні положення містяться у   статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13 липня 2017 року.
31. У цій справі судами попередніх інстанцій встановлено, що в національному законодавстві на момент прийняття рішення Верховної Ради України про звільнення позивача із посади судді, норми статті 136 Закону № 2453-VI, які передбачали виплату суддям вихідної допомоги у разі виходу у відставку, були виключені.
32. Тому наявність рішення Конституційного суду не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки при вирішенні спору, крім того, на час виникнення спірних правовідносин та на час прийняття рішення судом першої інстанції положення вказаної норми були чинними та підлягали застосуванню.
33. Аналогічна позиція, також, висловлювалась об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 19.02.2021 у справі №808/1628/18.
34. З огляду на зазначене, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд постанови за виключними обставинами .
Керуючись статтями 361-369 КАС України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 11 червня 2018 року за виключними обставинами у справі №815/1149/16.
2. Постанову Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 11 червня 2018 року у справі №815/1149/16 залишити в силі.
Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується. 

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук
Н.М. Мартинюк
Ж.М. Мельник-Томенко
Судді Верховного Суду