Справа № 464/4833/20                                Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю. 
Провадження № 22-ц/811/309/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 42

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       03 серпня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
        головуючого - судді Ніткевича А.В., 
            суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,    
       розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 листопада 2020 року в складі судді Горбань О.Ю. у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
встановив:
У вересні 2020 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.04.2011 у розмірі 24059,51 грн. та судові витрати.
Вимоги обґрунтовував тим, що 26.04.2011 між сторонами укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконав, отримані кошти не повертав та не сплачував нараховані відсотки за користування кредитними коштами, у зв`язку із чим просить стягнути заборгованість за кредитним договором, яка утворилась та понесені судові витрати.
Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 24 листопада 2020 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору № б/н від 26.04.2011, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту - 17881,51 грн., а також судові витрати в розмірі 1562, 21 грн., а всього 19 443 гривень 72 копійки.
В решті позовних вимог - відмовлено.
Рішення суду оскаржив позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», не погоджується з таким в частині відмови у задоволенні позовних вимог, вважає рішення в цій частині прийнятим без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів та з порушенням норм процесуального та матеріального права.
Зокрема, в апеляційній скарзі зазначається, що суд незаконно відмовив у стягненні процентів, оскільки не в повній мірі встановив дійсні обставини справи та не дослідив надані позивачем докази.
Так, відповідач користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами.
Таким чином, відсутність підпису відповідача на Тарифах, Умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору, оскільки суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у відповідних формулярах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов.
Відповідач не виловлював жодних заперечень щодо розміру боргу, що свідчить про мовчазну згоду із розміром боргу та нарахованими відсотками і неустойкою.
Саме по собі посилання на не ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг, не може бути підставою для визнання не укладеними кредитних правовідносин.
Крім цього, жодних підписів договір приєднання не вимагає, при цьому, у даній справі договір відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним.
З виписки чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомати, відтак отримав кредитну картку, оскільки проведення відповідних операцій без наявності картки є неможливим.
Користуючись коштами та здійснюючи погашення боргу, відповідач погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які діяли на момент укладення договору, а також продовжуючи користуватися коштами, приєднувався до редакції тих Умов та Правил, які діяли на момент користування коштами.
Підписуючи Анкету-заяву, відповідач також підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду», за якою базова відсоткова ставка за користування кредитом 3% на місяць нараховується на залишок непростроченої заборгованості, з розрахунку 360 днів в році.
Також, довідкою визначено розмір щомісячних платежів, строк внесення таких та штраф за порушення строків платежів і порядок нарахування пені.
Таким чином, сторони досягнули згоди з усіх істотних умов.
При цьому, підписання довідки є належним доказом ознайомлення з умовами кредитування, а питання підписання договору не відноситься до предмету заявленого позову.
Звертає увагу, що суд не пропонував позивачу подати додаткові докази для підтвердження заявлених вимог
Покликається на відповідну практику касаційного суду у кредитних правовідносинах.
Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 листопада 2020 рокув частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити такі вимоги в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін. Судові витрати покласти на відповідача. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).
Відповідно до частини 1ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1ст. 369 ЦПК України).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).
Разом з цим, згідно із ч. 1ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити виходячи із такого.
Згідно із ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Звертаючись із позовними вимогами позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої доводи обґрунтовував укладеним між банком та ОСОБА_1 кредитним договором б/н від 26.04.2011, розрахунком заборгованості за таким договором станом на 15.06.2020, Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, Довідкою про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду, Витягом з Умовами та правил надання банківських послуг, копією паспорта відповідача, випискою за договором (а.с. 4-66).
Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що в анкеті-заяві позичальника від 26 квітня 2011 року процентна ставка не зазначена, при цьому банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема відсотки.
При цьому, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 26 квітня 2011 року, посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.
Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування..
Суд зазначив, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України , оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (26 квітня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (03 вересня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Таким чином відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, тому суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь банку прострочених відсотків в сумі 6178 грн., відсутні.
Врахувавши висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 03.07.2019 справа № 342/180/17, суд першої інстанції стягнув заборгованість за тілом кредиту.
Зважаючи на те, що рішення суду оскаржує тільки позивач та лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог, колегія суддів, за правилами ст. 367 ЦПК України, законність рішення суду в іншій частині не перевіряє.
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Частиною 1 і 2 статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 26.04.2011 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання кредитних послуг, підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н від 26.04.2011, уклав договір про надання банківських послуг (кредитний договір) шляхом приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», згідно якого отримав у позивача кредит на картковий рахунок, ліміт якого в подальшому було збільшено до 25000 грн. (а.с. 16).
Відповідач ОСОБА_1 погодився, що заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві.
Таким чином, 26.04.2011 між відповідачем та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», який 16.04.2018 змінив найменування на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», укладено кредитний договір, згідно з умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. 
Зазначені обставини у відповідній частині стверджують підставність вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та спростовують протилежні висновки суду першої інстанції.
Іншими словами, беззаперчним є факт укладення кредитного договору між сторонами, за умовами якого відповідач, фактично підписавши запропоновану йому банком анкету-заяву, отримав кредитний ліміт у відповідному розмірі.
Як зазначає позивач, банк виконав свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг в повному обсязі, надавши відповідачу ОСОБА_1 можливість розпоряджатись кредитними коштами, протилежного не встановлено.
В свою чергу, позивач стверджує, що відповідач не належним чином виконував свої обов`язки, відтак згідно долученого розрахунку заборгованості за договором № б/н від 26.04.2011 станом на 15.062020 ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 24059,51 грн., з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 17881,51 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 6178,00 грн. (а.с. 13).
Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Як вже зазначалось, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, позивач посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.
Разом з цим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Тобто, надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
В свою чергу, Велика Палата Верховного Суду у вказаній вище постанові зауважила, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
Цим самим касаційний суд прийшов висновку про укладеність кредитного договору в силу вимог закону, та, як наслідок, врахувавши, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другоїстатті 530 ЦК Україниза змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, відтак Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Наведене свідчить про підставність вимог та обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту.
Разом з цим, підписуючи анкету-заяву від 26.04.2011, відповідач також підписав довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду», в якій визначено, що базова відсоткова ставка за користування кредитом становить 3,0% на місяць, нараховується на залишок заборгованості, розмір щомісячних платежів становить 7% від заборгованості, термін внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, визначено вартість довідки про стан заборгованості, вартість надання виписки по карті, комісію за безготівковий платіж та вартість дострокового пере випуску за ініціативою клієнта (а.с. 17).
Оскільки у вказаному документі, який підписаний відповідачем, визначений розмір процентної ставки за користування кредитом, судова колегія вважає, що сторони погодили умови договору кредиту в частині розміру процентів за користування кредитом. 
Як вбачається з виписки по рахунку, відповідач користувався кредитними коштами Банку та погашав заборгованість.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить переконання про те, що суд першої інстанції неповно з`ясувавши обставини справи, безпідставно відмовив у стягненні з відповідача на користь позивача суми процентів за користування наданим кредитом.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом, з одночасним ухваленням нового рішення про задоволення таких вимог та позовних вимог в цілому, відповідно стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості за простроченими відсотками в сумі 6178,00 грн, що тягне за собою зміну загального розміру суми стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з 17881,51 грн. до 24059,51 грн.
Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України колегія суддів вирішує питання про розподіл судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити.
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 листопада 2020 року в частині відмови у задоволенні вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом - скасувати.
Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 6178,00 грн заборгованості за простроченими відсотками, змінивши загальний розмір суми стягнення з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» з 17881,51 грн. до 24059 (двадцять чотири тисячі п`ятдесят дев`ять) гривень 51 копійок.
Стягнути з   ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судовий збір в розмірі 539 (п`ятсот тридцять дев`ять) гривень 79 копійок за розгляд справи в суді першої інстанції.
Стягнути з   ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судовий збір в розмірі 3153 (три тисячі сто п`ятдесят три) гривні 00 копійок за подання апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 03 серпня 2021 року.
Головуючий:                                                                                                  А.В. Ніткевич   
Судді:                                                                                                         С.М. Бойко
       С.М. Копняк