ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
15 вересня 2021 року           справа №200/1488/21-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Казначеєва Е.Г., Міронової Г.М., 
секретар судового засідання – Ашумов Т.Е.,
за участю: представника відповідача –  Біловол В.С.,
діючого згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань шляхом самопредставництва,
розглянув у відкритому  судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс»  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року у справі  № 200/1488/21-а (головуючий І інстанції Троянова О.В., повний текст складений у м. Слов`янську Донецької області) за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс»  до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» (далі – ТОВ «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс», позивач) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі – ГУДПС у Донецькій області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29 вересня 2020 року № 0026950419 про сплату грошового зобов`язання у вигляді штрафу в сумі 165036,18 грн. за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання з орендної плати за землю, № 0026940419 про сплату грошового зобов`язання у вигляді штрафу в сумі 1303,98 грн. за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання з орендної плати за землю.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19.04.2021 року  позов задоволено частково: визнано протиправним та частково скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Донецькій області від 29.09.2020 року №0026940419 про порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з орендної плати за землю на суму 34368,05 грн.; в іншій частині вимог – відмовлено (а.с. 214-222).
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині, ухвалити нове про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29.09.2020 року №0026940419 в частині грошового зобов`язання за вересень-грудень 2017 року на суму 39472,81 грн. Апелянт зазначив, що податкова декларація з орендної плати за землю за 2017 рік подана 17.02.2017 року, відповідач нарахував штрафну санкцію поза межами 1095 днів. 
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги.
Інші учасники в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача звернувся з клопотанням про розгляд справи у його відстуність
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача,  вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
ТОВ «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» (код ЄДРПОУ 24155428), зареєстрований в якості юридичної особи за адресою: Україна, 87500, Донецька обл., місто Маріуполь, проспект Леніна, будинок 68-А та перебуває на обліку в ГУ ДПС у Донецькій області, Маріупольському управлінні, Центральній ДПІ (а.с.7-12).
17.02.2017 року позивачем подано податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2017 рік та визначено податкові зобов`язання в розмірі 39472,80 грн. щомісячно та 39472,81 грн. в грудні 2017 року у загальному розмірі 473673,61 грн.
11.04.2017 року позивачем було подано уточнюючі податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянкидержавної або комунальної власності) та зменшено податкові зобов`язання з орендної плати за землю за 2015 рік у розмірі 285836,63 грн. та 2016 рік (січень – 7 червня 2016 року) у розмірі 194881,43 грн.).
Позивачем 16.02.2018 року було подано податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2018 рік та визначено податкові зобов`язання в розмірі 39472,80 грн. щомісячно та 39472,81 грн. в грудні 2018 року у загальному розмірі 473673,61 грн.
Як вбачається з інтегрованої картки платника податків, позивачем у 2017 році сплачено земельного податку у загальному розмірі 118418,4 грн., у 2018 році у загальному розмірі 1123673,61 грн.
Податковим органом проведено камеральну перевірку позивача щодо своєчасності сплати узгодженого податкового зобов`язання з орендної плати за землю за березень-грудень 2017 року, за січень-грудень 2018 року та по податковому повідомленню-рішенню (форма «Ш»), за результатами якої  складений акт № 3/05-99-04-19/05-581/24155428 від 10.09.2020 року (а.с.18-22).
За змістом акту позивач має у власності земельні ділянки, які знаходяться у м.Маріуполі, та відповідно є платником орендної плати за землю з юридичних осіб до місцевого бюджету. Перевіркою встановлено, що платником податків порушено терміни сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання орендної плати за землю з юридичних осіб за березень-грудень 2017 року, за січень-грудень 2018 року та по податковому повідомленню-рішенню (форми «Ш») протягом строків, визначених п.57.1 ст.57, п.57.3 ст.57 та п.287.3 ст.287 ПК України.
Згідно висновків акту встановлено несвоєчасну сплату самостійно визначеного грошового зобов`язання з орендної плати на загальну суму 838220,70 грн.
На підставі висновків акту перевірки відповідачем 29 вересня 2020 року прийняті податкові повідомлення-рішення:
- № 0026940419 про сплату грошового зобов`язання у вигляді штрафу у розмірі (20%)  у сумі 165036,18 грн. за платежем орендної плати з юридичних осіб,
-  № 0026950419 про сплату грошового зобов`язання у вигляді штрафу у розмірі (10%)  у сумі 1303,98 грн. за платежем орендної плати з юридичних осіб (а.с. 13).
Позивачем подано скаргу на зазначені податкові повідомлення-рішення до Державної податкової служби України (а.с. 23-24).
30 грудня 2020 року Державною податковою службою України прийнято рішення № 36704/6/99-00-06-03-02-06, яким скасовано ППР ГУ ДПС у Донецькій області від 29.09.2020 року № 0026950419 року та залишено без змін ППР ГУ ДПС у Донецькій області від 29.09.2020 року №0026940419 (а.с. 26-29).
Згідно  пп. 14.1.39 п.14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.          Згідно підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Податкова декларація, розрахунок, в силу вимог п. 46.1 ст.46 ПК України, це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Згідно п. 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
За змістом пп. 14.1.147, 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності; земельний податок - це обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).
Згідно статті 269 ПК України платниками плати за землю є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) землекористувачі.
Об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності (ст. 270 ПК України).
Згідно ст. 285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).
За змістом п.286.2 ст.286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому ст.46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
Згідно п.287.1 ст.287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (п. 288.1 статті 288 ПК України).
Платником орендної плати є орендар земельної ділянки (п. 288.2 статті 288 ПК України).
Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду (п. 288.3 статті 288 ПК України).
Згідно п. 287.3 статті 287 ПК України податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Згідно пункту 126.1статті 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: - при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу: -при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Підставою до застосування штрафної санкції, згідно до податкового повідомлення-рішення є порушення п. 287.3 ст.287 Податкового Кодексу України, за що на підставі статті 126 Податкового кодексу України, застосовується штраф.
За змістом п. 87.9 статті 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Згідно абзацу 6 пункту 17 розділу II Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 року № 422, облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.
Згідно п. 131.2 статті 131 ПК України при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені. Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом.
Щодо правомірності застосування штрафної санкції, що передбачена статтею 126 Податкового кодексу України, враховуючи вимоги ст. 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VII від 02.09.2014 року.
Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 введене в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочате проведення Антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей.
Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення визначає Закон України від 2 вересня 2014 року №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі – Закон №1669-VII).
Згідно статті 6 Закону №1669-VII, в редакції яка діяла до 8 червня 2016 року, під час проведення антитерористичної операції звільняються суб`єкти господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.
За змістом абз. 2 ст. 1 зазначеного Закону територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.
2 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», яким місто Маріуполь віднесене до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція.
Отже, у період з 14.04.2014 року до 07.06.2016 року включно суб`єкти господарювання, що здійснювали діяльність на території проведення АТО, були звільнені від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної форми власності.
8 червня 2016 року набув чинності Законом України від 17 травня 2016 року № 1365-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування», яким стаття 6 Закону № 1669-VII була викладена в наступній редакції: «Звільнити суб`єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону».
Згідно ч. 4 статті 4 Закону №1669-VII, в редакції Закону України № 1365-VIII, перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1276-р, затверджений перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, згідно з додатком 1 та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, згідно з додатком 2.
З додатку встановлено, що м. Маріуполь не входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та тих, що розташовані на лінії.
Таким чином, позивач до 8 червня 2016 року був звільнений від сплати за користування земельною ділянкою, переданої йому в оренду, оскільки здійснював діяльність на території проведення антитерористичної операції, після внесення змін 8 червня 2016 року до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» повинен здійснювати оплату за користування земельною ділянкою комунальної власності в строки передбачені законодавством.
Позивач саме у період з 14.04.2014 року до 07.06.2016 року був звільнений від сплати за користування земельною ділянкою комунальної власності, тобто з 08.06.2016 року сплата за користування земельною ділянкою має відбуватися у відповідності до статті 287 ПК України.
Позивачем 11.04.2017 року подано уточнюючі податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянкидержавної або комунальної власності) та зменшено податкові зобов`язання з орендної плати за землю за 2015 рік у розмірі 285 836,63 грн. та 2016 рік (січень – 07 червня 2016 року) у розмірі 194 881,43 грн.
Згідно інтегрованої картки платника податків, податковим органом 14 квітня 2017 року було зменшено суму податкових зобов`язань з орендної плати за землю у загальному розмірі  480718,06 грн. (а.с. 52-67, 71-172).
За інтегрованою карткою платника податків сплата самостійно визначених грошових зобов`язань з орендної плати за землю за закінченням строку звільнення, встановленого Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (08.06.2016 року) відбулася 30 жовтня 2017 року (Надходження до бюджету коштiв у рахунок погашення податкового боргу/недоїмки з єдиного внеску платiжне доручення № 1507 вiд 30.10.2017 року), всупереч тому, що з 08.06.2016 року сплата за користування земельною ділянкою повинна була відбуватися  у відповідності до статті 287 ПК України.
З 15.04.2017 року порядок оподаткування об`єктів оподаткування, що розташовані на тимчасово окупованій території та/або на території населених пунктів, які розташовані на лінії зіткнення, встановлено пунктом 38 підрозділ 10 Перехідних положень Кодексу в редакції Закону України від 23 березня 2017 року № 1989-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо уточнення деяких положень та усунення суперечностей, що виникли при прийнятті Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні».
Згідно абз. 1, 2 підпункту 38.7 пункту 38 підрозділу 10 Перехідних положень ПК України не нараховується та не сплачується у період з 14.04.2014 по 31 грудня року, в якому завершено проведення антитерористичної операції, плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності): за земельні ділянки, що розташовані на тимчасово окупованій території; за земельні ділянки (крім земель сільськогосподарського призначення), що розташовані на території населених пунктів на лінії зіткнення.
За приписами підпункту 38.1 підпункту 38 підрозділу 10 Перехідних положень ПК України тимчасово окупована територія - територія окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, визначена відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, визначається Кабінетом Міністрів України; територія населених пунктів на лінії зіткнення - територія населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, перелік яких визначений Кабінетом Міністрів України.
Згідно п. 38.2 розділу 10 Перехідних положень ПК України на період проведення антитерористичної операції для платників податків, місцезнаходженням (місцем проживання) яких станом на 14 квітня 2014 року була тимчасово окупована територія та/або територія населених пунктів на лінії зіткнення і які станом на 1 січня 2017 року не змінили своє місцезнаходження (місце проживання) із зазначених територій на іншу територію України: 1) зупиняється нарахування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені за несвоєчасне погашення визначених станом на 14 квітня 2014 року грошових зобов`язань; 2) зупиняється застосування норм статей 59, 60 (в частині податкових вимог), 87-101 цього Кодексу.
Спірні земельні ділянки позивача знаходяться у м.Маріуполі Донецької області, яке до жодного із переліків населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та тих, що розташовані на лінії зіткнення не входить, що виключає можливість застосування ст.6 Закону №1669-VII до спірних правовідносин, оскільки склад податкового правопорушення полягає у несвоєчасній сплаті орендної плати за землю за періоди березень-грудень 2017 року та за січень-грудень 2018 року.
За даними облікової картки платника податків, позивачем порушено терміни сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з орендної плати за землю з юридичних осіб за березень-грудень 2017 року та за січень-грудень 2018 року, в зв`язку з чим податковим органом було прийнято оскаржуване податкове повідомлення – рішення від 29.09.2020 року № 0026940419.
Щодо посилання позивача на сертифікати Торгово-промислової палати №№2436, 5693, 5694, 5695 та 5696.
Відповідно до сертифікату (висновку) №2436 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (вих. №6859/05-4 від 31.12.2014), Торгово-промисловою палатою України на підставі п.п.100.4-100.5 ст.100 Податкового кодексу України засвідчено позивачу настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з 20.06.2014 при здійсненні господарської діяльності на території м.Алчевська Луганської області та дотриманні норм законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов`язкових платежів (а.с.32).
Сертифікатами № 5693 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (вих. №22/12.1-17-03 від 14.01.2016), №5694 (вих.№20/12.1-17-0 від 14.01.2016), №5695 (вих.№19/12.1-17-03 від 14.01.2016, №5696 (вих.№21/12.1-17 від 14.01.2016) Торгово-промисловою палатою України засвідчено позивачу форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), зокрема, дії органів державної влади щодо зобов`язань, пов`язаних із використанням земельних ділянок відповідно до мети та цільового призначення: щодо дотримання положень законодавства у галузі навколишнього природного середовища та режиму використання  земель за  укладеними товариством договорами оренди (а.с.21-24). 
Положеннями ст.126 Податкового кодексу України передбачено застосування штрафних санкції за несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобов`язань.
Положенням Закону №1669-VII запроваджені спеціальні норми для суб`єктів господарювання, які здійснюють свою діяльність на певній території протягом певного періоду в часі, в силу об`єктивних обставин - проведення антитерористичної операції, та за умови отримання висновку Торгово-промислової палати України, що встановлюють підстави для звільнення від відповідальності цих платників податків, в тому числі й в частині неналежного виконання обов`язку своєчасної сплати грошового зобов`язання.
Оскільки Закон №1669 є спеціальним законом у спірних правовідносинах, його застосування не ставиться у залежність від внесення відповідних змін до Податкового кодексу України. 
Зміст ст.10 Закону України №1669 свідчить про те, що підставою для звільнення від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань платником податків, що здійснює діяльність на території проведення антитерористичної операції, зокрема, несвоєчасну сплату податкового зобов`язання з податку на землю законодавчо визначено сертифікат Торгово-промислової палати України.
Згідно ч.1 ст.14-1 Закону України від 02.12.1997 року №671/97-ВР «Про торгово-промислові палати в Україні»  Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.
За змістом п. 3.1.1 ст. 3.1 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 15.07.2014 № 40(3) (далі - Регламент) форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - це надзвичайні та невідворотні обставини, які об`єктивно впливають на виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.  Дія таких обставин може бути викликана, зокрема винятковими погодними умовами і стихійним лихом (епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо).
Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи  по кожному окремому договору, контракту, угоді тощо, а також по податкових та інших зобов`язаннях/обов`язках, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин (ст.6.2 Регламенту).
Згідно ст.6.9 Регламенту для визнання та підтвердження форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) уповноважена особа повинна впевнитись, що надані заявником документи свідчать, зокрема про - причинно-наслідковий зв`язок між обставиною/подією і неможливістю виконання заявником своїх конкретних зобов`язань (за договором, контрактом, угодою, законом, нормативним актом, актом органів місцевого самоврядування тощо).
У сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) щодо податкових обов`язків / обов`язкових платежів вказується інформація про заявника, місце державної реєстрації, ідентифікаційний код, державна податкова інспекція, в якій платник податків зареєстрований, зобов`язання, обставини, докази, на які посилається зацікавлена особа, що унеможливлюють виконання податкових обов`язків / здійснення обов`язкових платежів у встановлений термін, та інші відомості, зокрема, про неможливість здійснення господарської діяльності тощо (ст.6.12 Регламенту).
Таким чином, форс-мажорні обставини засвідчуються по кожному окремому договору або податкових зобов`язаннях за наявності причинного зв`язку між обставиною/подією і неможливістю виконання заявником своїх конкретних зобов`язань за договором або законом.
Сертифікат ТПП України може підтверджувати факт настання обставин непереборної сили та містити висновок щодо впливу цієї події на можливість виконання заявником своїх конкретних зобов`язань (зокрема, за договором або законом). Задля звільнення платника податків від відповідальності за несвоєчасну сплату узгодженого податкового зобов`язання слід встановити вплив обставин непереборної сили на можливість здійснення платником податків  своєчасної сплати грошового зобов`язання. 
Надані позивачем сертифікати торгово-промислової палати засвідчують форс-мажорні обставини стосовно певних видів діяльності позивача та не стосуються здійснення ним сплати узгоджених зобов`язань з плати за землю. 
Таким чином, сертифікати ТПП №2436 (вих.№6859/05-4 від 31.12.2014), №5693 (вих.№22/12.1-17-03 від 14.01.2016), №5694 (вих.№20/12.1-17-0 від 14.01.2016), №5695 (вих.№19/12.1-17-03 від 14.01.2016, №5696 (вих.№21/12.1-17 від 14.01.2016) не звільняють позивача від обов`язку дотримання граничних строків сплати узгоджених податкових зобов`язань.
Щодо посилання позивача про порушення відповідачем строку притягнення підприємства до відповідальності у відповідності до ст.102 ПК України.
Згідно пп. 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
За змістом п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладенона контролюючі органи.
Згідно п.п 75.1.1. п.75.1 ст.75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних систем електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а такої Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.
Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизнихдженої сумии накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узго| суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
Згідно ст.76 ПК України (в редакції станом на день перевірки) - камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.
За змістом п. 76.3 статті 76 ПК України камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.
Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.
Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.
Згідно п. 102.1. ст.102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно достатті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.
Згідно п. 102.2 статті 102 ПК України грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо: податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов`язання, не було подано; посадову особу платника податків (фізичну особу - платника податків) засуджено за ухилення від сплати зазначеного грошового зобов`язання або у кримінальному провадженні винесено рішення про його закриття з нереабілітуючих підстав, яке набрало законної сили.
За змістом п.31.1 ст.31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (п.38.1 ст.38 ПК України). 
Предметом перевірки позивача було питання своєчасності сплати узгодженого податкового зобов`язання з орендної плати за землю за березень-грудень 2017 року, за січень-грудень 2018 року та до позивача застосовані штрафні санкції за затримку сплати  грошового зобов`язання з орендної плати з юридичних осіб, згідно з поданими податковми деклараціями від 17.02.2017 року №9022474487 та від 16.02.2018 року №9023215391, за кожний з періодів.
Суд першої інстацнії дійшов вірного висновку, що штрафна санкція за податковим повідомленням-рішенням від 29.09.2020 року № 0026940419 застосована частково без дотримання строків давності, визначених статтею 102 ПК України, а саме з порушенням 1095-денного строку як граничного терміну сплати податку.
Винятки, з якими законодавець пов`язує можливість визначення грошового зобов`язання без дотримання строку давності, передбаченого в абзаці першому пункту 102.1 статті 102 ПК України, встановлені пунктом 102.2 цієї статті та мають вичерпний характер, та при розгляді цієї справи таких винятків судом не встановлено та їх наявність відповідачем не доведена.
Судом враховано висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 року у справі № 806/1770/16, згідно яких закон не надає повноважень податковому органу застосовувати штрафні (фінансові) санкції (штрафи) поза межами строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 ПК України, а винятки, з якими законодавець пов`язує можливість визначення грошового зобов`язання без дотримання строку давності, передбаченого в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, встановлені пунктом 102.2 цієї статті та мають вичерпний характер.
Сума податкового зобов`язання з орендної плати за землю визначена в податковій декларації № 9022474487 від 17.02.2017 року підлягала сплаті по строку 30.04.2017 у розмірі 13949,05 грн., 30.05.2017 у розмірі 13949,05 грн., 30.05.2017 року у розмірі 25523,75 грн., 30.06.2017 у розмірі 39472,8 грн., 30.07.2017 року у розмірі 39472,8 грн., 30.08.2017 року у розмірі 32367,45 грн., 30.08.2017 року у розмірі 7105,35 грн.
Верховний Суд в постановах № 820/495/18 від 29.01.2019 року, №824/760/17-а від 05.06.2018 року, № 820/3543/17 від 02.10.2018 року, № 820/3544/17 від 10.05.2018 року дійшов висновку про те, що відлік строку давності не пов`язаний з фактичною сплатою платником податків узгоджених податкових зобов`язань, а починає свій відлік з дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань.
Згідно ч. 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Водночас, у разі наявності рішень Верховного Суду, у яких викладена різна правова позиція, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати останню правову позицію Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17).
Норма пункту 102.1. статті 102 ПК України пов`язує відлік строку давності саме з останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, а не з фактичною сплатою позивачем узгодженої у минулих роках суми податкового зобов`язання.
Судом враховується правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 13 листопада 2020 року у справі № 826/11626/15.
Проведення відповідачем спірної перевірки поза межами строків, встановлених ПК України, тягне за собою скасування податкового повідомлення - рішення, що було прийнято за її наслідками.
Враховуючи дату прийняття відповідачем спірного податкового повідомлення-рішення, яким до позивача застосовані штрафні санкції (які законодавець відносить до визначення поняття «грошове зобов`язання»), та, відповідно, дати граничних строків сплати грошових зобов`язань, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення про застосування штрафу частково прийнято податковим органом поза межами 1095 днів.
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про визнання протиправним та часткове скасування податкового повідомлення-рішення від 29.09.2020 року №0026940419 на суму 2789,81 грн. за граничним терміном сплати 30.04.2017 року суми зобов`язання у розмірі 13949,05 грн., на суму 2789,81 грн. за граничним терміном сплати 30.05.2017 року суми зобов`язання у розмірі 13949,05 грн., на суму 5104,75 грн. за граничним терміном сплати 30.05.2017 року суми зобов`язання у розмірі 25523,75 грн., на суму 7894,56 грн. за граничним терміном сплати 30.06.2017 року суми зобов`язання у розмірі 39472,8 грн., на суму 7894,56 грн. за граничним терміном сплати 30.07.2017 року суми зобов`язання у розмірі 39472,8 грн., на суму 6473,49 грн. за граничним терміном сплати 30.08.2017 року суми зобов`язання у розмірі 32367,45 грн., на суму 1421,07 грн. за граничним терміном сплати 30.08.2017 року суми зобов`язання у розмірі 7105,35 грн.
На іншу частину несвоєчасно сплачених узгоджених сум (653340,6 грн.) відповідачем правомірно застосовано штрафні санкції, враховуючи затримку більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання.
Сума штрафних санкцій за несвоєчасну сплату такої суми становить 130668,12 грн. (653 340,6 х 20%), тому у цій частині оскаржуване рішення є правомірним та не підлягає скасуванню.
В іншій частині рішення суду позивачем не оскаржене.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні. 
Керуючись ст.ст. 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс»  - залишити без задоволення.
Рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року у справі  № 200/1488/21-а за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс»  до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.
Повний текст постанови складений 15 вересня 2021 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                             І.В. Геращенко

            Судді:                                                                                              Е.Г. Казначеєв

                                                                                                                     Г.М. Міронова