КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/7080/2021                                      

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
            22 липня 2021 року                                                                     м. Київ
                                                                                                                  Справа № 2-613/06
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                            Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Махлай Л.Д., Немировської О.В.,  
за участю секретаря  судового засідання              Кравченко Н.О.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду  апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 10 лютого 2021 року, постановлену у складі судді Панченко О.М., 
у справі за заявою ОСОБА_2  про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловою площею та вселення, 
встановив:
 
11 січня 2021 року заявник   ОСОБА_2   звернувся до  Деснянського районного суду м. Києва із заявою про визнання виконавчого листа № 2-613/06 від 07.07.2006 року таким, що не підлягає виконанню. 
В обґрунтування  підстав звернення до суду з даною заявою заявник посилається на те, що 07.07.2006 року Деснянським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 2-613/06 про вселення ОСОБА_1 та її неповнолітнього сина ОСОБА_6 в квартиру АДРЕСА_1 . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02.02.2012 року приведено у відповідність виконавчий лист № 2-613/06 шляхом викладення у ньому резолютивних частин рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14.04.2006 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 26.06.2006 року, на підставі чого 05.03.2012 року було видано новий виконавчий лист.  Отже, виконавчий лист від 07.07.2006 року слід визнати таким, що не підлягає виконанню.
Крім того, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11.09.2020 року усунуто перешкоди ОСОБА_2 у користуванні та розпорядженні власністю, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_1 , та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням. А тому відповідно до вимог ст. 432 ЦПК України вказаний виконавчий лист повинен бути визнаний в судовому порядку таким, що не підлягає виконанню.
Також відповідачу ОСОБА_2 стало відомо, що позивач ОСОБА_1 має на праві власності  квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору дарування. Отже, позивач має  у власності квартиру та має місце для свого проживання та сина. 
 
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10 лютого 2021 року заяву   ОСОБА_2  про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, задоволено.
Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист № 2-613/06 виданий Деснянським районним судом м. Києва від 07.07.2006 року про вселення ОСОБА_1 та її неповнолітнього сина ОСОБА_6 в квартиру АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1  звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції, в порушення ч. 3 ст. 432 ЦПК України, її не було повідомлено про розгляд цієї заяви. Суд не звернув увагу на постанову Київського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року, якою судом апеляційної інстанції їй поновлено строк на пред`явлення виконавчого листа № 2-613/06 від 07 липня 2006 року до виконання, та яка є обов`язковою до виконання. Крім того, оскаржувана ухвала обґрунтована  рішенням Деснянського районного суду від 11 вересня 2020 року, яке не набрало законної сили. 
 
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу суду скасувати. 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372  ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши представника позивача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного. 
 
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11.09.2020 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 , усунуто перешкоди ОСОБА_2 у користуванні та розпорядженні власністю, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_1 , ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 (том 2 а.с. 219-227).
Таким чином, викладені ОСОБА_2 в своїй заяві обставини є підставою для визнання виконавчого листа про вселення позивачів у спірну квартиру, виданого Деснянським районним судом м. Києва № 2-613/06 від 07.07.2006 року таким, що не підлягає виконанню.
З таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, оскільки суд дійшов такого висновку  з порушенням норм процесуального права .
Статтею 129-І Конституції України закріплено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. 
Частиною 1 ст. 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч.1 ст.431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Відповідно до ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визначити виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Як зазначив Верховний Суд у постановах, прийнятих у справах даної категорії, зокрема, від 13 березня 2019 року  у справі № 755/388/15-ц ;  від 19 вересня 2018 року  № 755/7805/13ц , наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після його видачі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на таке пред`явлення.
У постанові від 20  лютого 2019 року у справі № 2-4671/11 (провадження № 61-45337св18) Верховний Суд вказав, що перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права. У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Отже, сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.
З матеріалів справи вбачається, що у листопаді 2005 року ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловою площею та вселення.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14.04.2006 року позов задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 і її неповнолітньому сину ОСОБА_6 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 
Вселено ОСОБА_1 і її неповнолітнього сина ОСОБА_6 в квартиру АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 83-86).
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26.06.2006 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14.04.2006 року змінено в частині застосування норм матеріального права та зазначено, що спір вирішено на підставі ст. 156 ЖК України. В решті рішення суду залишено без змін (том 1, а.с. 108-113).
 
07.07.2006 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про видачу виконавчого листа, який отримав 12.07.2006 року (а.с. 116). 
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28 грудня 2006 року була задоволена скарга ОСОБА_1   та скасовано акт державного виконавця від 10 серпня 2006 року про вселення ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 та скасовано постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження. 
27 травня 2007 року державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ було відкрито виконавче провадження з виконання даного виконавчого листа.
Відповідно до записів державних виконавців на виконавчому листі, копія якого наявна у матеріалах справи ( а.с. 82 зворот, том 2), 20 липня 2007 року виконавчий лист повернуто стягувачу без виконання згідно з п. 4 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».
Також на виконавчому листі наявні відмітки про його повернення стягувачу : 22.07.2010 року з вказівкою підстави - «відмова», 23.11.2010 року - повернуто на підставі  ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» ( а.с. 82, зворот, том 2).
 
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07.02.2011 року відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні його заяви про роз`яснення рішення суду від 14.04.2006 року (том 1 а.с. 144).
Ухвалами Деснянського районного суду м. Києва від 18 лютого 2011 року та 02 лютого 2012 року виправлено допущені помилки у виконавчому листі, виданому Деснянським районним судом м. Києва 07 липня 2006 року, на виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 26 червня 2006 року ( том 1, а.с. 155-156,  169-170).
Відповідно до записів на зворотному боці виконавчого листа, 22 вересня 2014 року виконавчий лист було повернуто стягувачу з підстав, передбачених п.6  ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (невідповідність виконавчого документу вимогам, передбаченим статтею 19 цього Закону).
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2015 року постанову державного виконавця від 22 вересня 2014 року про відмову у відкритті виконавчого провадження скасовано та зобов`язано державного виконавця Аввакумову Ю.О. вирішити питання про прийняття до виконання виконавчого листа (том 1, а.с. 173-174).
13 травня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку його пошкодженням (том 1, а.с. 172). 
Згідно з відповіддю суду від 15 травня 2015 року, оскільки оригінал виконавчого листа не втрачено, підстави для видачі його дублікату відсутні. При цьому, судом роз`яснено, що відповідно до вимог ухвали Апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2015 року державний виконавець Аввакумова Ю.О. зобов`язана вирішити питання про прийняття виконавчого листа до виконання (том 1, а.с.178). 
Відповідно до записів державних виконавців на виконавчому листі,  виконавчий лист було пред`явлено до виконання та повернуто стягувачу на підставі  п. 8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» ( наявність інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження): 04 червня 2015 року та 04 квітня 2016 року ( а.с. 83, зворот, т. 2).
13 квітня 2017 року підставою повернення виконавчого листа стягувачу зазначено статтю 4 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26.07.2017 року задоволено заяву ОСОБА_1 про внесення змін до виконавчого листа, поновлення строку для пред`явлення його до виконання та видачу дубліката виконавчого листа. 
Видано дублікат виконавчого листа по справі № 2-613/2006 року про вселення ОСОБА_1 та її неповнолітнього сина ОСОБА_6 в квартиру АДРЕСА_1 , внесено зміни до виконавчого листа та визнано поважною причину пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та поновлено пропущений строк для пред`явлення виконавчого листа № 2-613/2006 до виконання (том 1, а.с. 198-200).
10.08.2017 року ОСОБА_1 було отримано дублікат виконавчого листа №2-613/06 від 04.08.2017 року (том 1, а.с. 202).
Постановою Київського апеляційного суду від 10 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 року - скасовано. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про внесення змін до виконавчого листа, поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа відмовлено (том 2, а.с. 18-22).
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16.04.2020 року визнано таким, що не підлягає виконанню, дублікат виконавчого листа № 2-613/06 від 04.08.2017 року, виданий на виконання ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 26.07.2017 року про вселення ОСОБА_1 та її неповнолітнього сина ОСОБА_6 в квартиру АДРЕСА_1 (том 2,  а.с. 62-65).
 
Відповідно до записів державних виконавців на виконавчому листі № 2-613/2006, виданому 07 липня 2006 року, виконавчий документ повернуто стягувачу 13 квітня 2017 року ( а.с. 180-181 т. 1 ).
Згідно з п. 1) ч. 4. та ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» ( в чинній редакції на час повернення виконавчого листа - 13 квітня 2017 року), строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Таким чином, строк повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання спливав 13 квітня 2020 року.
 
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25 червня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні її заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання (том 2, а.с. 90-95).
Постановою Київського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 25 червня 2020 року скасовано та ухвалено по справі нове судове рішення про задоволення заявлених вимог. 
Поновлено ОСОБА_1 строк для пред`явлення виконавчого листа, виданого Деснянським районним судом м. Києва 07.07.2006 року, про вселення її та неповнолітнього сина ОСОБА_6 в квартиру АДРЕСА_1 , до виконання.  (том 2, а.с. 170-177).
18.12.2020 року ОСОБА_1 на підставі її заяви було повернуто судом з матеріалів справи оригінал виконавчого листа № 2-613/06, виданий 07.07.2006 року (том 2, а.с. 183).
23.12.2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про видачу двох виконавчих листів у зв`язку досягненням сином повноліття та враховуючи повідомлення державного виконавця, на що судом було надано відповідь та роз`яснено порядок звернення з відповідною заявою ОСОБА_6 (том 2, а.с. 186-187)  
28.12.2020 року ОСОБА_6 звернувся до суду з заявою про видачу виконавчого листа № 2-613/06 (том 2, а.с. 193).
Отже, матеріали справи не містять даних про те, що вказаний виконавчий лист № 2-613/06, видано помилково або обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
 
Встановивши, що виконавчий лист № 2-613/06, виданий 07.07.2006 року Деснянським районним судом м. Києва, відповідає вимогам до виконавчого документа, встановленим у ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», не був виданий помилково, обов`язок боржника виконати рішення суду - наявний, постановою Київського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року поновлено строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14.04.2006 року добровільно не виконано та підлягає примусовому виконанню,  колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, відповідно до положень ст.432 ЦПК України, оскільки доказів припинення зобов`язань боржника перед стягувачем, що встановлені  рішенням суду, або обставин, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, судом не встановлено. 
Так, єдиною підставою для визнання виконавчого листа № 2-613/06 від 07.07.2006 року таким, що не підлягає виконанню, судом першої інстанції зазначено наявність рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 вересня 2020 року у справі № 754/8256/19, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та усунуто перешкоди ОСОБА_2 у користуванні та розпорядженні власністю, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_1 , ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .
Згідно з ч.1ст. 4 статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень», судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
Відповідно до ч.3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Київського апеляційного суду від 05 січня 2021 року ОСОБА_1 було поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11.09.2020 року.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 січня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11.09.2020 року у справі № 754/8256/19.
З викладеного вбачається, що на час постановлення оскаржуваної ухвали суду (10 лютого 2021 року), рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11.09.2020 року не набрало законної сили, оскільки 31.12.2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою та було відкрите апеляційне провадження.
З викладеного вбачається про відсутність правових підстав для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, відповідно до положень ст.432 ЦПК України, оскільки доказів припинення зобов`язань боржника перед стягувачем або обставин, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, судом не встановлено. 
Крім того, постановою Київського апеляційного суду від 18 травня 2021 року Апеляційну скаргу  ОСОБА_1   задоволено  частково. 
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 вересня 2020 року в частині вирішення позовних вимог про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні цих вимог відмовлено.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 10 лютого 2021 року неможливо визнати законною та обґрунтованою, тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про відмову у  задоволенні заяви ОСОБА_2   про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа № 2-613/06, виданого Деснянським районним судом м. Києва 07 липня 2006 року про вселення ОСОБА_1 та її неповнолітнього сина ОСОБА_6 в квартиру АДРЕСА_1 .
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -  задовольнити.
Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 10 лютого 2021 року -  скасувати та прийняти постанову:
У задоволенні заяви ОСОБА_2   про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа № 2-613/06 виданого Деснянським районним судом м. Києва 07 липня 2006 року про вселення ОСОБА_1 та її неповнолітнього сина ОСОБА_6 в квартиру АДРЕСА_1 - відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 
            Повний текст постанови складено 02 серпня  2021 року.

    Суддя  - доповідач:                                                                   Ящук Т.І. 
 
                        Судді:                                                                      Махлай Л.Д.
                                                                                                         
                                                                                                         Немировська О.В.