П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  120/1513/21-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Богоніс Михайло Богданович   
Суддя-доповідач -  Іваненко Т.В.   
16 вересня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Іваненко Т.В. 
суддів:  Граб Л.С.  Сторчака В. Ю. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Голови Вінницької обласної ради Соколового Вячеслава Петровича, Вінницької обласної ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Голови Вінницької обласної ради Соколового Вячеслава Петровича, Вінницької обласної ради, у якому просив:
- визнати дії голови Вінницької обласної ради Соколового Вячеслава Петровича по наданню відповіді № 2М-436-2 від 14.12.2020 незаконним зловживанням посадовим становищем з метою ухилення від реагування на невиконання правоохоронними органами затверджених одноголосно двох поспіль рішень постійної комісії Вінницької обласної ради від 12 березня 2020 року та 15 липня 2020 року.
- зобов`язати Вінницьку обласну раду направити матеріали розгляду і реагування повідомленої екологічної проблеми до керівництва країни задля можливості її вирішення, припинення появи нових зловживань та підтримки проведенню заходів протидії корупції.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. 

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Представником Вінницької обласної ради до суду подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечує проти доводів апеляційної скарги, а також вказує на обґрунтованість та законність рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до частини 1  статті 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню  з таких підстав.

З матеріалів справи встановлено, що 12.03.2020 у відповідь на звернення позивача Постійною комісією обласної Ради з питань охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки та раціонального використання надр (далі - Постійна комісія) у висновку № 24/3 "Про звернення гр. ОСОБА_1 , щодо заборони завезення відходів від утримання курчат-бройлерів ТОВ "Вінницька птахофабрика" на території Бершадського району" вирішено звернутися до правоохоронних органів з клопотанням про надання правової оцінки діям Державної екологічної інспекції у Вінницькій області та Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області в разі здійснення ними перевірки фактів, наведених у зверненні гр. ОСОБА_1 .
Листами № 92 до начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області Педоса Ю.В., № 93 до прокурора Вінницької області Мерімеріна К.Г., № 94 до начальника Управління Служби безпеки України Денисенка А.О., відповідачем було направлено висновок Постійної комісії № 24/3 від 12.03.2020. Відповідач вказаними листами просив розглянути такий висновок в межах, визначених законодавством повноважень, і проінформувати Раду та заявника про результати розгляду.
Також листом Постійної комісії за підписом голови В. Криська від 09.06.2020 № 98 позивача було повідомлено про направлення вищевказаних листів до правоохоронних органів разом висновком комісії від 12.03.2020 № 24/3 та копією звернення позивача.
15.07.2020 у відповідь на повторне звернення позивача Постійною комісією у висновку № 25/4 «Про заяву гр. ОСОБА_1 про внесення на розгляд сесії обласної Ради звернення щодо порушення технічних умов виробництва підприємством ТОВ «Вінницька птахофабрика» вирішено, зокрема звернутися до правоохоронних органів з клопотанням розглянути викладені в заяві гр. ОСОБА_1 факти та поінформувати постійну комісію та заявника.
Листами від 30.07.2020 № 100 до прокурора Вінницької області Бутовича О.І., № 101 до начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області Іщенка І.В., № 102 до начальника Управління Служби безпеки України Денисенка А.О., відповідачем було направлено висновок Постійної комісії № 25/4 від 15.07.2020. Відповідач вказаними листами просив розглянути такий висновок в межах, визначених законодавством повноважень, і проінформувати відповідача та позивача про результати розгляду.
Також листом Постійної комісії за підписом Голови В. Криська від 30.07.2020 № 103 позивача було повідомлено про направлення листів до правоохоронних органів, державної установи «Вінницький обласний лабораторний центр МОЗ України» разом з висновком комісії від 15.07.2020 року № 25/4 та копією звернення позивача.
Вважаючи, що правоохоронні органи неналежно реагують на ініційовані ним звернення Постійної комісії, 20.11.2020 позивач звернувся до Голови Вінницької обласної ради Олійника А.Д. із заявою у якій просив:
- внести на розгляд сесії Вінницької обласної ради питання недовіри правоохоронним органам, що виникло за результатом невиконання рішень Постійної комісії обласної Ради з питань охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки та раціонального використання надр № 24/3 від 12.03.2020 та № 25/4 від 15.07.2020;
- розглянути питання невиконання свої посадових обов`язків начальником ГУ НП у Вінницькій області щодо уникнення проведення особистого прийому.
14.12.2020 Голова Вінницької обласної ради Соколовий В.П. листом за № 214-436-2 повідомив ОСОБА_1 про відсутність повноважень на вирішення питань, зазначених в заяві від 20.11.2020.

Вважаючи дії відповідача щодо надання відповіді від 14.12.2020 протиправними, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.
Розглянувши спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції  дійшов висновку про їх необґрунтованість та відсутність підстав для задоволення.
Як вірно зауважив суд першої інстанції, спір виник у зв`язку з незгодою позивача із результатом розгляду його звернення від 20.11.2020, у якому він просив голову Ради внести на розгляд сесії питання недовіри правоохоронним органам. Позивач не конкретизує у зверненні перелік правоохоронних органів про висловлення недовіри яким ним подано заяву, однак із урахуванням мотивувальної частини позовної заяви позивач вважає незадовільною роботу органів Національної поліції України, Служби безпеки України та Прокуратури на території Вінницької області.

Колегія суддів Сьомого апеляційного адміністративного суду, за результатом апеляційного розгляду справи, погоджується з висновками суду першої інстанції. 
Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, апеляційний суд враховує наступне.

Статтею 40 Конституції України гарантовано, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів, а також забезпечення можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення регулюються Законом України "Про звернення громадян"  (далі -  Закон № 393/96-ВР).
Відповідно до ст. 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону від 02.10.1996 № 393/96 звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Нормами ч. 3 ст. 3 Закону від 02.10.1996 № 393/96 передбачено, що заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.
За приписами ст.15 Закону від 02.10.1996 № 393/96 органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Згідно п. 13 ч. 6 ст. 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР, саме до повноважень голови відповідної Ради віднесено забезпечення роботи по розгляду звернень громадян та доступу до публічної інформації.

Нормою ч. 4 ст. 15 Закону від 02.10.1996 № 393/96 передбачено, що рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Статтею 20 вказаного Закону передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання.
Таким чином, враховуючи вищезазначені норми законодавства, колегія суддів погоджується з міркуванням суду першої інстанції, що у контексті спірних правовідносин звернення позивача розглянуто посадовою особою, якій його адресовано, у строк та спосіб встановлений законом.

При цьому, аналізуючи положення ЗУ "Про національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII суд дійшов вірного висновку, що джерелом інформації за результатом дослідження якої Рада вправі прийняти резолюцію недовіри керівнику відповідного органу (підрозділу) поліції є щорічний звіт про результати діяльності поліції на підставі якого Радою може бути надана комплексна та об`єктивна оцінка роботи органу поліції. 
Законодавством не передбачено, що у разі незгоди будь-якої особи із діяльністю поліції це може бути самостійною підставою для внесення на розгляд сесії ради питання про прийняття резолюції недовіри керівнику відповідного органу (підрозділу) поліції.
Отже, Голова Вінницької ОДА Соколовий В.П. у відповідь на звернення позивача від 20.11.2020 правомірно зазначив про відсутність у нього правових підстав для вирішення ініційованого позивачем питання та внесення на розгляд сесії Ради питання про висловлення недовіри правоохоронним органам.

Щодо висловлення недовіри органам Прокуратури та Служби безпеки України, то ані Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР, ані закони які врегульовують діяльність вказаних органів не наділяють повноваженнями органи місцевого самоврядування чи їх посадових осіб ініціювати та розглядати такі питання.
Те ж стосується і порушеного позивачем у зверненні від 20.11.2020 питання про реагування головою Ради на факти невиконання свої посадових обов`язків начальником ГУ НП у Вінницькій області щодо уникнення проведення особистого прийому громадян.

Суд, зауважує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (ч.1 ст. 5 КАС України).
Колегія суддів  враховує, що у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач оскаржував рішення, дії чи бездіяльність будь-яких правоохоронних органів України чи їх посадових осіб з приводу питань, порушених у його зверненні. 

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що зазначені у зверненні позивача від 20.11.2020 питання виходили за межі повноважень адресата звернення, а тому у відповіді від 14.12.2020 № 214-436-2 відповідач правомірно зазначив про відсутність законних підстав для задоволення звернення ОСОБА_1 .

Стосовно доводів апелянта щодо відсутності підтверджуючого документа направлення копії відзиву позивачу, колегією суддів встановлено, що згідно опису вкладення до поштового відправлення №2105020494291 від 22.04.2021 на адресу ОСОБА_1 відповідачем було направлено відзив на позовну заяву із додатками. 
Відтак, суд вважає, що відповідачем дотримано вимог п.2 ч.4 ст. 162 КАС України та надано докази направлення відзиву сторонам у справі. Варто зауважити, що законом не передбачено подавати доказ отримання  іншою стороною відзиву. 
Доводи апеляційної скарги щодо помилки у зазначенні в резолютивній частині рішення першої інстанції прізвища відповідача, колегія суддів оцінює критично, та звертає увагу апелянта на положення ст. 253 КАС України, відповідно до яких суд, який постановив судове рішення, може з власної ініціативи або за заявою учасника справи чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі не наведено жодного доводу щодо порушення чи неправильного  застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, або у чому полягає неправильність чи неповнота встановлених обставин у справі, які мали наслідком прийняття судом неправильного, на думку апелянта, рішення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Частиною 3 цієї статті чітко передбачено, в яких випадках порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду.
Зокрема, ч.3 ст. 317 КАС України не встановлено, що невручення сторонам у справі відзиву на позовну заяву чи допущення описки у судовому рішенні є підставою для скасування рішення суду. 

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий	 	 	Іваненко Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Граб Л.С.    Сторчак В. Ю.