П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

22 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/7587/20	

Головуючий І інстанції Аракелян М.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення - 02.11.2020р.) у справі за аадміністративним позовом Підприємства, яке засноване на власності об`єднання громадян «Елкон-Дізайн» до   Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
11.08.2020р. Підприємство, яке засноване на власності об`єднання громадян «Елкон-Дізайн» звернулось до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ ДПС в Одеській області, в якому просило суд:
- визнати протиправними дії відповідача щодо неприйняття уточнюючого розрахунку до податкової декларації з ПДВ за жовтень 2019р. №9308226730 у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок;
- зобов`язати відповідача прийняти уточнюючий розрахунок до податкової декларації з ПДВ за жовтень 2019р. № 9308226730.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у процесі проведення позивачем бухгалтерської роботи по формуванню звітності по ПДВ та розрахунку суми бюджетного відшкодування з ПДВ було складено уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань та направлено його на реєстрацію до податкового органу. Однак, вказаний розрахунок прийнято не було через порушення вимог абз.11 п.48.3 ст.48 ПК України, що, на думку позивача, є безпідставним та суперечить діючим нормам законодавства.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) адміністративний позов Підприємства, яке засноване на власності об`єднання громадян «Елкон-Дізайн» - задоволено повністю. Визнано протиправними дії відповідача по неприйняттю уточнюючого розрахунку до податкової декларації з ПДВ за жовтень 2019р. №9308226730 у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок. Зобов`язано ГУ ДПС України в Одеській області прийняти уточнюючий розрахунок до податкової декларації з ПДВ за жовтень 2019р. №9308226730, поданий позивачем 21.12.2019р. Стягнуто з ГУ ДПС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Підприємства, яке засноване на власності об`єднання громадян «Елкон-Дізайн» суму сплаченого судового збору у розмірі 2102 грн. 
Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, відповідач 03.12.2020р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.11.2020р. та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
10.12.2020р. матеріали даної справи, разом із апеляційною скаргою, надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. 
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.12.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою податкового органу та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.
03.12.2020р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому представник позивача заперечував щодо її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
20.04.2021р. на адресу П`ятого апеляційного адміністративного суду від позивача надійшли додаткові пояснення, у яких останній, посилаючись на релевантну судову практику, заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.
Згідно з п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи. 
Позивач - Підприємство, яке засноване на власності об`єднання громадян «Елкон-Дізайн» є суб`єктом підприємницької діяльності, який здійснює господарську діяльність за код КВЕД 31.09 – «виробництво інших меблів». Також позивач є платником ПДВ, що підтверджується свідоцтвом від 16.12.2005р. №22463272. Крім того, згідно з дозволом від 08.11.2019р. №1615, позивач, станом на 20.11.2019р., користувався  пільгами з оподаткування  ПДВ.
20.11.2019р. позивачем подано до ГУ ДПС в Одеській області податкову декларацію з ПДВ    за жовтень 2019р. №9275534790, в якій було заявлено від`ємне значення ПДВ по контрагенту із індивідуальним податковим номером №086808620354 - суму ПДВ 50 152,46 грн.
Однак, відповідно до акту проведеної камеральної перевірки від 18.12.2019р. №259/15-32/04-02/32153207, контролюючим органом, з посиланням на похибку позивача при визначенні суми відшкодування, було встановлено завищення суми заявленого відшкодування ПДВ у розмірі 5152,46 грн.
21.12.2019р. позивачем подано уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок, який, згідно з квитанцією №2, було доставлено до ГУ ДПС в Одеській області.
Проте, податковий орган своїм листом від 24.12.2019р. №6676/10/15-32-51-04-09 повідомив позивача про те, що поданий ним 21.12.2019р. уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок №9308226730 за звітний період - жовтень 2019р. не вважається податковою декларацією у зв`язку із порушенням абз.11 п.48.3 ст.48 ПК України.
Не погоджуючись із зазначеними діями та рішенням ГУ ДПС в Одеській області, позивач звернувся з даним позовом до суду. 
Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності оскаржуваних дій відповідача. 
Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.
ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, обов`язки і повноваження посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Як передбачено пп.16.1.3 п.16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов`язаний подавати     до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Як слідує зі змісту п.46.1 ст.46 ПК України, податковою декларацією, розрахунком вважається документ, що подається платником податків (у т.ч. відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Пунктом 49.1 ст.49 ПК України встановлено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
При цьому, за правилами п.49.3 ст. 49 ПК України, податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: 
а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; 
б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; 
в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.
Єдиною підставою для відмови у прийнятті податкової декларації засобами електронного зв`язку в електронній формі є недійсність кваліфікованого електронного підпису чи печатки такого платника податків, у т.ч. у зв`язку із закінченням строку дії відповідного сертифіката відкритого ключа, за умови що така податкова декларація відповідає всім вимогам електронного документа і надана у форматі, доступному для її технічної обробки.
Відповідно до змісту приписів п.49.8 ст.49 ПК України, прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених п.п.48.3 та 48.4 ст.48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.
Вказане положення кореспондується із п.49.11 ст.49 ПК України згідно з яким, у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог п.п.48.3 та 48.4 ст.48 цього Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.
У силу вимог п.49.10 ст.49 ПК України, відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у т.ч. висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття забороняється.
Я чітко визначено абз.1 п.50.1 статті 50 ПК України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених ст.102 цього Кодексу) платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
Статтею 102 ПК України передбачено строк у 1095 днів, що відраховується від дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.
Отже, положеннями п.50.1 ст.50 ПК України надається платнику податків право на надання уточнюючих податкових декларацій у межах строку, встановленого ст.102 цього Кодексу.
Матеріалами справи підтверджується, що 21.12.2019р. позивачем було подано до відповідача уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок.
Проте, як вже зазначалося вище, листом ГУ ДПС в Одеській області від 24.12.2019р. №6676/10/15-32-51-04-09 позивача повідомлено про те, що поданий 21.12.2019р. уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок №9308226730 за звітний період - жовтень 2019р. не вважається податковою декларацією у зв`язку із порушенням абз.11 п.48.3 ст.48 ПК України.
Так, відповідно до положень п.48.3 ст.48 ПК України, податкова декларація повинна містити такі обов`язкові реквізити:
- тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий);
- звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація;
- звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку);
- повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами;
- код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер;
- реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);
- місцезнаходження (місце проживання) платника податків;
- найменування контролюючого органу, до якого подається звітність;
- дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми);
- інформація про додатки, що додаються до податкової декларації та є невід`ємною частиною;
- ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків;
- підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).
Пунктом 48.4 ст.48 ПК України передбачено, що в окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов`язкові реквізити:
- відмітка про звітування за спеціальним режимом;
- код виду економічної діяльності (КВЕД);
- код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ;
- індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період.
Згідно з п.48.7 ст.48 ПК України, податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених п.46.4 ст.46 цього Кодексу.
З урахуванням наведених правових норм законодавства, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що одержавши від платника податків податкову звітність, контролюючий орган зобов`язаний перевірити наявність у ній реквізитів, передбачених п.п.48.3,48.4 ст.48 ПК України, та прийняти одне з двох рішень: або прийняти податкову звітність, або відмовити у її прийнятті, одночасно повідомивши платника податків про причини відмови.
Водночас, слід звернути увагу, що стадія прийняття податкової декларації контролюючим органом є, по суті, формальним рівнем податкового контролю, під час якого податковий орган здійснює візуальну перевірку декларації та її аналіз за формальними ознаками. 
Таким чином, умовою, з якою чинне податкове законодавство пов`язує можливість прийняття або неприйняття податкової звітності, є наявність або відсутність у ній обов`язкових реквізитів, передбачених п.п.48.3,48.4 ст.48 ПК України. При цьому, підставою для невизнання податкової декларації податковою звітністю є такі дефекти її заповнення, які безпосередньо впливають на порядок адміністрування податку.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.11.2018р. у справі №805/1005/15-а та від 19.03.2019р. у справі №810/110/16.
Перелік підстав для прийняття контролюючим органом рішення про відмову у прийнятті податкової декларації чи уточнюючого розрахунку носить виключний характер та розширеному тлумаченню не підлягає. 
Як встановлено судами обох інстанцій з матеріалів справи, направлений позивачем уточнюючий розрахунок відповідачем не було визнано декларацією з підстав невідповідності такого розрахунку вимогам абз.11 п.48.3 ст.48 ПК України, а саме відсутності інформації про додатки, що додаються до податкової декларації та є її невід`ємною частиною. 
Між тим, зі змісту спірного уточнюючого розрахунку вбачається, що у розділі «Відмітка про подання до уточнюючого розрахунку» вказано, що додатки відсутні (жоден із додатків не містить відповідного значення). Тобто, на переконання суду 2-ї інстанції, інформація про додатки фактично наявна і з цієї інформації вбачається відсутність будь-яких додатків.
Окрім того, інформація про додатки міститься і у «первинній» Податковій декларації з податку на додану вартість, а положення ПК України, як вірно зазначено судом 1-ї інстанції, не визначають обов`язку повторного направлення додатків та інформації про них у разі коригування кількісних показників декларації з ПДВ.  
Також, одночасно апеляційний суд враховує, що у оскаржуваному повідомленні від 24.12.2019р. №6676/10/15-32-51-04-09 податковим органом жодним чином не зазначено та не доведено підстав для застосування абз.11 п.48.3 ст.48 ПК України. Не вказано про наявність відповідних підстав і в апеляційній скарзі відповідача.
У той же час, вживання податковим органом лише загального посилання на невідповідність уточнюючого розрахунку вимогам п.48.3 ст.48 ПК України без належної «конкретизації», не може вважатись обґрунтованим. 
Таким чином, з урахуванням вищевикладених обставин, колегія суддів вважає, що суд 1-ї інстанції цілком обґрунтовано визнав протиправними дії відповідача по неприйняттю уточнюючого розрахунку до податкової декларації з ПДВ за жовтень 2019р. №9308226730 у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок та, відповідно, зобов`язав податковий орган прийняти цей уточнюючий розрахунок, поданий позивачем 21.12.2019р.
Інші наведені апелянтом доводи не спростовують висновків суду 1-ї інстанції та не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.
Слід також зазначити, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж  Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень,        дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності  свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтом при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.
З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року - без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 22.07.2021р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач:                                                                                           Ю.В. Осіпов 

Судді:                                                                                                          І.П. Косцова  

                                                                                                                   В.О. Скрипченко