ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року	Львів	Справа № 300/750/21 пров. № А/857/12205/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 

головуючого судді                                                  Пліша М.А.,
суддів                                                                       Заверухи О.Б., Гінди О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року (головуючий суддя Микитюк Р.В., м. Івано-Франківськ) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 200862 від 02.02.2021.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року відмовлено у задоволенні позову.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що суд неправильно встановив обставини справи, неналежно оцінив докази, ухвалив рішення із порушенням норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції в своєму рішенні зазначив, що контролюючим органом нараховано плату за проїзд великоваговим транспортом. Проте таке нарахування неправомірне. В порушення порядку розрахунку, працівниками Уртрансбезпеки здійснено розрахунок плати № 96 за проїзд великовагового транспорту із невідповідністю відстаней доставки вантажу. Його визначено довільно і зазначено пройдений маршрут із с. Бистриця до м. Коломия із відстанню 76 км. Перевезення вантажу здійснювалося у смт.Делятин, а перевірка у м.Надвірна. Ця відстань є значно меншою ніж зазначено у розрахунку № 96 від 18.12.2020. Розрахунок проведено не у відповідності до Постанови КМУ № 879 від 27.06.2007 року так як згідно накладної кінцеве перевезення здійснювалося у смт.Делятин із розвантаженням.
Зазначає, що відповідно до накладної № 110 від 18.12.2020 він взагалі не значиться як водій, як завантажувач чи розвантажувач, перевізник. Відповідні договірні зобов`язання щодо перевезення відбувалися між суб`єктами господарювання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а водієм був ОСОБА_4 , який також є підприємцем. Також розвантаження вантажу здійснювалося у смт.Делятин. Відповідно до документів він не є перевізником, тому і не мав би бути суб`єктом правопорушення. Розвантаження, завантаження деревини він не здійснював і відповідно забезпечити дотримання вимог габаритно-вагового контролю мав водій і особи, які виконували свої договірні зобов`язання, а не він. Зазначення у рішенні, що він є суб`єктом господарювання, який здійснює вантажні перевезення і є суб`єктом правопорушення вважає невірним.
Звертає увагу на те, що суд в рішенні посилається на ст. 29 Закону України «Про автомобільний транспорт» щодо наявності статусу суб`єкта господарювання як ознаки автомобільного перевізника. Проте зазначена норма як і ст. 1 цього Закону стосується пасажирських перевізників, які діють на підставі договорів та відповідних ліцензій, а також самозайнятих перевізників.
Вважає, що суд неправильно дійшов висновку, що «Транспортний засіб проходив точний габаритно-ваговий контроль на пункті габаритно - вагового контролю в с. Пнів, відповідно до Наказу Мінінфпраструктури України № 255 від 28.07.2016». Вантажний автомобіль не проходив габаритно - ваговий контроль на відповідному пункті у с.Пнів Надвірнянського району на автодорозі 09-06 як зазначено у акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт №232703 від 18.12.2021 та акті № 0011369 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів. Габаритно-ваговий контроль проводився після зупинки працівниками поліції у м.Надвірна по вулиці Кармелюка. Він додав до позову роздруківку із інтернет - ресурсу «Google карти» від 23.02.2021 із картографічними даними міста Надвірна, автодороги 0906 та вулиці У. Кармелюка, які різні і розміщені в інших населених пунктах. Також, додав до позову відповідь на адвокатський запит № 1493/108/50/01 від 22.02.2021 із Надвірнянського ВП ТУ НП в Івано- Франківській області, де зазначено, що водія автомобіля зупинено і перевірено по вулиці Устима Кармелюка. Помилково у довідці зазначено про розташування вулиці Устима Кармелюка в с.Пнів. Також ним подано фотознімки зазначеної ділянки вул.Устима Кармелюка в м.Надвірна щодо нахилу дороги і відсутності пункту контролю. Проте суд не дав оцінку цим доказам і взагалі їх не спростував, не зазначив у судовому рішенні таким чином взагалі не взяв до уваги твердження його як позивача, довідку, фотознімки та твердження і водія автомобіля.
Зазначає, що справа розглядалася без виклику сторін, а судом першої інстанції взагалі не описано в судовому рішенні його докази та не дано їм оцінки, для усунення протирічь у судовому рішенні та документах щодо позначень вулиць, доріг та їх місця розташування на адвокатський запит надано довідку № 1799/04-22/02 від 10.06.2021 із Надвірнянської міської ради. Згідно довідки вул. Кармелюка знаходиться в межах населеного пункту м.Надвірна та є частиною автомобільної дороги загального користування місцевого значення С 090901 Надвірна - Бистриця.
Отже, габаритно-ваговий контроль здійснено не на відповідному пересувному чи стаціонарному пункті габаритно-вагового контролю в с.Пнів Надвірнянського району, а у м.Надвірна по вул.Устима Кармелюка. Тобто габаритно - ваговий контроль здійснено на нерівній дорозі, неточно, всупереч направленню на рейдову перевірку №012412 від 17.12.2020.
Управління Укртрансбезпеки не викликало і не опитало водія автомобіля ОСОБА_4 при розгляді справи, навіть незважаючи на його клопотання від 02.02.2021. Суд  першої інстанції прийшов до висновку щодо розгляду справи в порядку письмового провадження без виклику свідків та сторін, незважаючи на його клопотання про виклик свідка (витребування доказів) додане як додаток до позовної заяви. Судом не опитано водія вантажного автомобіля - підприємця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жит. с.Лючки Косівського району. 
Постановою КМУ № 1567 від 08.11.2006 (із відповідними змінами) затверджено «Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті»(далі Порядок). Рейдові перевірки здійснюються згідно п.п.12-14 Порядку на підставі щотижневого графіка, який затверджується керівником. Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно- вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Пунктом 19 Порядку передбачено, що рейдова перевірка проводиться у строк, зазначений у направленні на перевірку. Проте направлення на перевірку ні водію, ні йому не вручалося. Крім того, у направленні на рейдову перевірку № 012412 від 17.12.2020 з строком дії перевірки з 18.12.2020 по 18.12.2020 не передбачено проведення перевірки у м.Надвірна по вулиці Кармелюка на дорозі С 090901, а лише на дорогах Н-09, Н-10, Т 09-06. Тобто габаритно-ваговий контроль здійснений не на місці здійснення габаритно-вагового контролю та не на окремо визначеній ділянці дороги. Проте така перевірка здійснена в місці де недотримано умов зважування і порядку здійснення рейдової перевірки. Однак суд не взяв до уваги незаконність дій працівниками Укртрансбезпеки і не врахував у рішенні ці вимоги законодавства.
Здійснення габаритно - вагового контролю не на стаціонарному чи пересувному пункті працівниками Укртрансбезпеки не відповідає вимогам Розділів II та III Наказу Мінінфраструктури України № 255 від 28.07.2016. Такий облаштований пункт згідно документації розташовано у с.Пнів Надвірнянського району на автодорозі Т 09-06.
Стосовно його обгрунтування позову, що працівниками Укртрансбезпеки в жодному документі складеному від 18.12.2020 не вказали яке застосовували вимірювальне або зважувальне обладнання, при проведенні габаритно - вагового контролю. З жодного документа складеного 18.12.2020 неможливо встановити яка вага застосовувалася і яке номерне позначення, що її ідентифікує. Навіть марка не те що номер ваги не вказані як і на чеку. З документів складених 18.12.2020 невідомо, яка саме вага для зважування використовувалася 18.12.2020. 
Відповідачем в суді додано копію сертифікату на вагу № 008238 та свідоцтво про повірку. У свідоцтві про повірку законодавчо врегулюваного засобу вимірювальної техніки № 34-00/3338 чітко зазначено, що дані ваги № 008238 для статичного зважування. Крім того зважування під нахилом дороги, неукладених лісоматеріалів (при дотриманні встановлених габаритів) і ще й не у встановленому визначеному місці не може бути правильним на будь-яких вагах.
Покликається на те, що у документах наданих Укртрансбезпекою, які долучені до позову у довідці № 009209264 у графі 6 «Результати вагового контролю навантаження на осі, тон» зазначено наступні дані щодо навантаження « 1) 8, 000 ; 2) 12200; 3) 7,500; 4) 8, 150; 5) 8, 250». Якщо додати ці показники то вийде 44, 1 тони, а не 45, 1 тони. Тому він ні в чому не помилився, а суд не врахував невідповідності у складених документах.
Звертає увагу суду на те, що ним скеровувалося клопотання до Управління Укртрансбезпеки, у якому він просив опитати водія транспорту при розгляді справи, скористатися правничою допомогою, викладав інші клопотання щодо розгляду справи і просив відкласти розгляд справи. 
Відповідач взагалі не надав жодного доказу про те, що його клопотання не зареєстровано чи не прийнято секретарем (діловодом) Управління Укртрансбезпеки 02.02.2021. Зазначає, що надав до матеріалів справи оригінал клопотання з рукописним текстом щодо отримання, датою і підписом працівника Управління, що приймає вхідну кореспонденцію. Зайвим підтвердженням отримання цього клопотання 02.02.2021 є відповідь на нього із Західного міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки за № 807/25/23-21 від 17.02.2021. 
Крім того зазначає, що судом першої інстанції, у зазначеній справі при бездоказовості тверджень відповідача і повністю всупереч вимог ч. 2 ст. 77 КАС України переклав обов`язок доказування виключно на сторону позивача. Цим не дотримано зазначених процесуальних норм.
Наполягає, що постанова містить невірні дані щодо того, що він є фізичною особою - підприємцем і з неї неможливо встановити кого притягують до адміністративної відповідальності, оскільки в с.Лючки Косівського району є ще інший підприємець ОСОБА_1 .
Також зазначає, що ні водія не ознайомлено з підставою проведення позапланового заходу з наданням копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду ( контролю). 
Відповідність і правильність документів водія (страхових полісів, свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, документів щодо справності транспорту та причепа, наявність товарно - транспортної накладної у водія, тощо) перевірялися як працівниками Укртрансбезпеки так і працівниками поліції. Працівниками поліції адміністративні протоколи щодо відсутності права керування не складалися стосовно водія чи власника транспортного засобу, що підтверджує відповіддю на адвокатський запит №  1493/108/50/01 від 22.02.2021 із Надвірнянського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області.
Відповідач надав суду відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечив щодо доводів апелянта та просив залишити судове рішення без змін.
Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.  
Судом першої інстанції встановлено, що керуючись Законом України «Про автомобільний транспорт», Порядком здійснення державного контрою на автомобільному транспорті, у відповідності до завдання на перевірку від 17.12.2020 №012412, посадовими особами Західного міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті проводилась рейдова перевірка, в с. Пнів, Надвірнянського району, в тому числі габаритно-ваговий контроль (а.с.76).
Під час перевірки старшим державним інспектором Савчиним Р.Б. було зупинено завантажений лісоматеріалами транспортний засіб DAF д.н.з. НОМЕР_1 , з причіпом SHMITZ, д.н.з. НОМЕР_2 та запропоновано водію надати документи передбачені ст. 48 Законом України «Про автомобільний транспорт» та пройти габаритно-ваговий контроль. Водій ОСОБА_4 відмовлявся надавати документи після чого посадовою особою Укртрансбезпеки зроблено дзвінок на телефонну лінію « 102», у зв`язку з невиконанням законних вимог працівника Укртрансбезпеки, аж після цього водієм надано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу тягача та причіпа, посвідчення водія, НОМЕР_3 .
Під час проходження габаритно-вагового контролю встановлено, що водій ОСОБА_4 здійснював перевезення вантажу згідно ТТН 612194612193 з перевищенням допустимих вагових параметрів, а саме: навантаження на загальну масу склало 45.10 тон при допустимих 40 т. (перевищення 5,10 тон від нормативу); навантаження на одиничну вісь склало 13.20 тон при допустимих 22 т (перевищення 1.90 тон від нормативу).
За результатами проведення перевірки складено акт про перевищення транспортним засобом вагових нормативних параметрів №0011369 від 18.12.2020 (а.с. 21, 69), довідку №0009264 від 18.12.2020 про результати здійснення габаритно-вагового контролю (а.с. 22), розрахунок №96 від 18.12.2020 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування та нараховано плату за проїзд 152,76 Євро (а.с. 20).
Також за результатами перевірки 18.12.2020 складений акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт №232703, в якому зафіксовані виявлені порушення, а саме: абз 15, ч.1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10% але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу (а.с. 68).
Повідомленням від 13.01.2021 за вих. № 2838/27/24-21, відповідач повідомив позивача про розгляд справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт 02.02.2021 (а.с. 71).
02.02.2021 управлінням прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №200892 за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10% але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, відповідальність за яке передбачена абз. 15, ч.1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн.
Розглядаючи спір, суд першої інстанції вірно врахував, що відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103 (далі - Положення №103) Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Відповідно до підпунктів 2, 15, 27 пункту 5 Положення №103, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює, серед іншого: державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.
Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, регламентується Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок №1567).
Відповідно до пункту 2 Порядку №1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи. (п. 3 Порядку №1567 ).
Пунктом 4 Порядку №1567 встановлено, що державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Частиною другою статті 29 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Процедура здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів регламентується Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 року (далі - Порядок № 879).
Підпунктом 4 пунктом 2 Порядку № 879 передбачено, що габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.
Згідно пункту 3 Порядку №879, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.
Пунктами 18, 20 Порядку № 879 визначено, що за результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних. За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.
Пунктом 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 30 від 18.01.2011 року (далі - Правила №30) визначено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, із положень пункту 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, випливає, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.
Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини третьої статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
Згідно з пунктом 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 198 від 30.03.1994 року, перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.
Із положень пункту 4 Правил №30 випливає, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.
Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу здійснюється відповідно до Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».
Дозвіл оформлюється уповноваженим підрозділом Національної поліції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв`язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів.
Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10 - 40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі. Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансінспекції (пункт 31.1 Порядку №879 ).
Положеннями пункту 27 Порядку №879 встановлено, що плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України «Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України», справляється у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд.
Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.
Плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень (п.28 Порядку №879).
За порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, серед іншого за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. (ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»).
Відтак, як вірно зазначено судом, плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу є обов`язковим платежем, який справляється у випадку здійснення перевезення великогабаритним ТЗ з перевищенням загальної маси, визначеної законодавцем. Окрім того, за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, при перевезенні вантажу без відповідного дозволу застосовується штраф.
Як встановлено судом, актом від 18.12.2020 зафіксовано, що транспортним засобом, який належить відповідачу було здійснено перевезення вантажу, при якому загальна маса склала 45,100 т. при допустимій 40,000 т, навантаження на одиничну вісь 13,20 тонн при допустимій 11 тонн та на строєну 23,9 при допустимій 22 тон.
За таких обставин контролюючим органом згідно розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 18.12.2020 нараховано відповідачу плату за проїзд в сумі 152,76 євро.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що чинним законодавством передбачено, що у випадку, якщо транспортний засіб перевищує встановлені габаритно-вагові стандарти, то рух таких транспортних засобів здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі, виданого уповноваженим підрозділом Національної поліції, або ж документа про внесення плати за проїзд такого транспортного засобу.
Під час вказаної перевірки відповідачем встановлена відсутність відповідного дозволу та документу про внесення плати за проїзд транспорту, що перевищує габаритно-вагові стандарти.
За таких обставин, вірним є висновок суду, що позивачем допущено порушення вимог встановлених габаритно-вагових стандартів, без відповідного дозволу, відповідно порушення абз. 15, ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Також позивачем не доведено, що 18.12.2020 при перевезенні вантажів великоваговим транспортом ним отримано дозвіл на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові параметри яких перевищували нормативні, або те, що він звертався до уповноваженого підрозділу Національної поліції за отриманням такого дозволу.
Судом також враховано, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу № 200862 від 02.02.2021 була заадресована за адресою с. Лючки, Косівський район, Івано-Франківська область. Укрпоштою даний лист скерувався у населений пункт с. Баня-Березів, оскільки з наявної інформації на сайті Укрпошти в с. Баня-Березів є поштове відділення, яке обслуговує 2 населені пункти: с. Лучки, с. Баня-Березів (а.с.74).
Колегія суддів також вважає вірним висновок суду про безпідставність доводів позивача про те, що він не є фізичною особою суб`єктом підприємницької діяльності, тому не є суб`єктом відповідальності із накладенням адміністративно-господарського штрафу, оскільки Закон України «Про автомобільний транспорт» не ставить у залежність можливість застосування відповідальності від наявності чи відсутності в особи-порушника статусу підприємця 
Статтею 29 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах. Виходячи з буквального тлумачення змісту вищезазначеної норми Закону, наявність статусу суб`єкта господарювання є ознакою автомобільного перевізника.
Разом з тим, згідно статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільними перевізниками є також фізичні особи, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів.
Таким чином, вірним є висновок суду про те, що відсутність у позивача статусу суб`єкта господарювання на момент перевірки, не звільняє позивача від відповідальності, оскільки під час перевірки встановлено, що ним здійснювались вантажні перевезення, без обов`язкового документа, а частина 1 статті 60 Закону №2344-III передбачає застосування адміністративно-господарських штрафів за порушення законодавства про автомобільний транспорт саме до автомобільних перевізників, до яких, за визначенням статті 1 цього Закону, належить позивач.
Під час проведення перевірки 18.12.2020 водій транспортного засобу надав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 , DAF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , де власником саме є ОСОБА_1 , жодних документів які засвідчили використання на законних підставах транспортного засобу іншими особами у водія під час перевірки не було, а відповідно до положень ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документ, який засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, для авто перевізника є обов`язковим документом для здійснення внутрішніх перевезень вантажів.
Також, судом враховано, що позивач не надав жодних доказів (ні договору оренди, ні тимчасового реєстраційного талону) щодо передачі в законне використання транспортного засобу DAF, реєстраційний номер НОМЕР_1 іншим особам на момент рейдової перевірки 18.121.2020, а відтак правові підстави для володіння транспортним засобом DAF, реєстраційний номер НОМЕР_1 іншими особами на момент перевірки були відсутні, транспортний засіб не вибував з володіння та користування позивача на момент перевірки, отже 18.12.2020 транспортний засіб DAF, реєстраційний номер НОМЕР_1 використовувався саме ОСОБА_1 .
Колегія суддів вважає вірним висновок суду щодо безпідставності посилань позивача на те, що в спірній постанові не вказано конкретні обставини вчинення правопорушення, місце його вчинення, оскільки як видно із тексту, її складено в формі, затвердженій постановою КМУ від 20.05.2013 р. №422. В спірній постанові описано зміст правопорушення – порушення ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт». Опис правопорушення визначено саме таким чином, оскільки у самому бланку постанови вказано про необхідність зазначення правопорушення лише в контексті вказаного закону. Зазначення ж місця вчинення правопорушення не передбачено самим бланком постанови, відповідно, не є обов`язковим для відображення.
Крім того, як вірно зазначено судом, перевірки транспортного засобу позивача 18.12.2020 здійснювалася на підставі затвердженого щотижневого графіку рейдових перевірок у період з 14.12.2020 по 20.12.2020 та направлення на рейдову перевірку №012412 від 17.12.2020.
Транспортний засіб позивача проходив точний габаритно-ваговий контроль на пункті габаритно-вагового контролю в с. Пнів, відповідно до вимог наказу Міністерства інфраструктури України №255 від 28.07.2016.
Також вірним є твердження суду, що щодо транспортного засобу позивача проводилась рейдова перевірка, а не планова чи позапланова, тому посадові особи відповідача не повинні надавати позивачу чи водію посвідчення на планову чи позапланову перевірку, під час рейдової перевірки у них було присутнє направлення, яке було зареєстроване завчасно через систему електронного документообігу та було надано посадовими особами для проведення рейдових перевірок.
Крім того, як вірно зазначено судом, після проходження габаритно-вагового контролю 18.12.2020 дані про вагові параметри автомобіля з чеку зважування №02481 були занесені до акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0011369 від 18.12.2020. Ці ж дані щодо вагових параметрів з чеку зважування були занесені в довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0009264 від 18.12.2020. У довідці №0009264 зазначено повну масу 45.1 т., а не 44,1 т., як стверджує позивач.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність доводів позивача про порушення відповідачем порядку розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, оскільки відкладення розгляду справи є правом, а не обов`язком органу державного контролю.
Також, судом враховано, що позивач знав про розгляд справи 02.02.2021, проте подав клопотання про відкладення такого розгляду. При цьому, жодних доказів на спростування висновків акту перевірки чи пояснень по суті справи не надав. Не долучено таких і до матеріалів позовної заяви. Не надав позивач і доказів поважності не прибуття для розгляду справи.
Таким чином, вірним є висновок суду про те, що відповідач правомірно застосував до позивача адміністративно-господарський штраф в сумі 17000 грн згідно з постановою від 02.02.2021 №200862.
Колегія суддів також зазначає, що під час фіксації транспортного засобу з перевищенням вагових параметрів перевізник або його уповноважена особа мають право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб. Тобто це право перевізника і саме перевізник має бути зацікавлений у дотриманні всіх норм перевезення вантажу.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, при прийнятті оскаржуваного рішення діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України, відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Виходячи із зазначеного вище, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права. 

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року по справі №  300/750/21 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	М. А. Пліш 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	О. М. Гінда