УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №293/136/21 Головуючий у 1-й інст. Лось Л. В. 
Категорія 39 Доповідач Трояновська  Г. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.
суддів Миніч Т.І., Павицької Т.М.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Житомирі цивільну справу № 293/136/21 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" на заочне рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 27 квітня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Лось Л.В. у смт Черняхів,

в с т а н о в и в :

У січні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 07.12.2005 у розмірі 10 795, 86 грн станом на 31.10.2020.
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулася в банк, у зв`язку із чим підписала заяву №б/н від 07.12.2005, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який з урахуванням подальшого збільшення становив 2180, 00 грн., чим підтвердила свою згоду на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Банк також вказав, що вказаними Умовами та Правилами передбачено повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом.
Відповідач зобов`язання належним чином не виконувала, а тому станом на 31.10.2020 заборгованість за договором становила 10 795, 86 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 2176, 89 грн; заборгованість за нарахованими відсотками – 8 618, 97 грн.
Заочним рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 27 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не враховано, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банк наголошує на тому, що сума, яку він просить стягнути, належним чином обґрунтована та підтверджена. Посилається на правові позиції, які, на його думку, суд мав застосувати при ухваленні судового рішення.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 07.12.2005 ОСОБА_1 підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 16).
У Заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
У Заяві також погоджено: сума кредитного ліміту - 2060,00грн; базова відсоткова ставка становить 3 % у місяць із розрахунку 360днів у рік; строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти; порядок погашення заборгованості - щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості (а.с.16 зворот).
Банк надав відповідачу кредитну картку № НОМЕР_1 зі строком її дії до грудня 2012 року (а.с. 15).
Згідно з довідкою позивача про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , згідно договору б/н відповідачу 08.12.2005 відкрито картковий рахунок, 22.12.2005 встановлено кредитний ліміт у розмірі 2060,00грн, 26.05.2008 збільшено кредитний ліміт до 2900,00грн; 04.08.2009 збільшено кредитний ліміт до 2958,43 грн; 06.10.2009 зменшено кредитний ліміт до 2900,00грн; 21.12.2011 зменшено кредитний ліміт до 2660,00грн; 29.02.2012 зменшено кредитний ліміт до 2510,00грн; 03.05.2012 зменшено кредитний ліміт до 2300,00грн; 05.09.2012 зменшено кредитний ліміт до 2180,00грн та 11.11.2019 кредитний ліміт зменшений до "0" грн. (а.с.14).
Відповідно до розрахунку позивача у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань з повернення кредитних коштів у відповідача станом на 31.10.2020 утворилась заборгованість перед Банком за кредитом у розмірі 2176,89 грн та за відсотками за користування кредитом у розмірі 8618,97грн (а.с.4-8).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що заборгованість по кредиту є повністю погашеною відповідачем, що в даному випадку є підставою для відмови у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 2176,89 грн заборгованості за кредитом. Щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом, то суд зазначив, що до стягнення підлягають лише суми коштів, що передбачені умовами кредитного договору. В анкеті-заяві від 07.12.2005, яка підписана ОСОБА_1 передбачено базовий розмір відсотків за користування кредитом, який становить 3% у місяць із розрахунку 360 днів. Однак у даній заяві не визначено ні терміну сплати таких відсотків ні порядку нарахування таких відсотків, тому при відсутності умов щодо строку повернення кредитних коштів та строку сплати відсотків за користування кредитом, а також за відсутності письмової вимоги про сплату таких відсотків, суд позбавлений можливості здійснити самостійний розрахунок таких відсотків. Наданий же розрахунок позивача таких відсотків не відповідає умовам укладеного між сторонами договору, відтак вимога позивача про стягнення з відповідача 8618,97грн є недоведеною належними та допустимими доказами, а також безпідставною та з тих підстав, що суд встановив, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, яким позивач мотивує свої вимоги у цій частині щодо порядку нарахування та сплати відсотків за користування кредитом не є складовою частиною спірного кредитного договору з огляду на наведені вище обставини.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується із такими висновками суду першої інстанції.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та             вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. роцентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором
За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, зокрема: заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за процентами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості та витягу з Тарифів банку та витягу з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємних частин спірного договору, посилався на Заяву № б/н від 07.12.2005, в якій сторонами погоджена сума кредитного ліміту - 2060,00грн; базова відсоткова ставка, яка становить 3 % у місяць із розрахунку 360днів у рік; строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти; порядок погашення заборгованості - щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості (а.с.16 зворот).
З виписки руху коштів за рахунком (а.с. 9-13) вбачається, що ОСОБА_1 отримала та використовувала кредитні кошти, в подальшому неодноразово порушувала умови договору, бо не сплачувала обов`язкові платежі у встановлені строки. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача, кредитний ліміт збільшувався до 2180 грн. 
Також позичальнику видавалася кредитна картка зі строком її дії до грудня 2012 року.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту в розмірі 2176, 89 грн, суд першої інстанції зіслався на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 02 жовтня 2019 року   у справі  № 545/2248/17, та виходив з того, що відповідачем фактично за увесь період користування кредитною карткою використано кредитних коштів у загальному розмірі 10948,20грн., водночас, відповідачем на користь позивача сплачені грошові кошти в розмірі 15030,05грн.         Суд врахував, що відповідачем кошти у рахунок погашення тіла використаного кредиту були зараховані Банком, зокрема, на погашення відсотків за користування кредитом, в рахунок погашення прострочених відсотків навіть після закінчення терміну дії кредитної карти, що не передбачено умовами договору, який підписав відповідач.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що банк не надав доказів, що саме надані Умови розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до "Умов та Правил надання банківських послуг" ПАТ КБ "ПриватБанку", а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, щодо сплати процентів, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Проте, суд не звернув увагу, що відповідачем погоджено в Заяві від 07.12.2005 нарахування процентів за користування кредитом у розмірі відсоткової ставки, яка становить 3 % у місяць із розрахунку 360днів у рік, тобто 36 % річних, а тому позивач обгрунтовано проводив розрахунок заборгованості за кредитом з урахуванням процентної ставки.
Мотивуючи своє рішення суд першої інстанції навів розрахунок отриманих ОСОБА_1 у кредит та повернутих коштів, що стало підгрунтям для висновку суду про повне погашення заборгованості за договором.
Суд апеляційної інстанції критично ставиться до наведених мотивів з огляду на наявність підписаної ОСОБА_1 . Заяви, в якій погоджено сторонами процентну ставку, строк повернення кредитних коштів та інших нарахувань, які здійснювалися Банком у зв`язку із порушенням боржником умов кредитного договору. Банком проводилося зарахування внесених боржником коштів на погашення відповідних сум у визначеній законом черговості і ці умови виконувались позичальником, а тому висновок суду про погашення заборгованості за тілом кредиту є помилковим.
Натомість у постанові Верховного суду від 02 жовтня 2019 року   ( справа  № 545/2248/17) Верховний Суд дійшов висновку, що тіло кредиту є повністю погашеним відповідачем, що є в даному випадку підставою для відмови у задоволенні позову, адже домовленості про сплату відсотків за користування коштами підписана відповідачем анкета-заява не містила. 
Тобто фактичні обставини у наведеній постанові Верховного Суду і у зазначеній справі є різними.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що враховуючи те, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала умови кредитного договору щодо своєчасного й повного повернення тіла кредиту та сплати процентів, унаслідок чого виникла заборгованість, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового судового рішення про часткове задоволення позову - стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості по фактично отриманому тілу кредиту у сумі 2176, 89 грн. 
Щодо стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами, колегія суддів виходить з такого.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції вважав, що наданий позивачем розрахунок відсотків не відповідає умовам укладеного між сторонами договору, відтак вимога позивача про стягнення з відповідача 8618,97грн є недоведеною належними та допустимими доказами, а також безпідставною та з тих підстав, що суд встановив, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, яким позивач мотивує свої вимоги у цій частині щодо порядку нарахування та сплати відсотків за користування кредитом не є складовою частиною спірного кредитного договору з огляду на наведені вище обставини. 
Суд вказав, що подібна правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 190/1419/19.
Проте у названій постанові Верховний Суд встановив безпідставність позовних вимог про стягнення, зокрема, процентів, через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті в анкеті-заяві   від 18 березня 2014 року, оскільки витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua/terms/ не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору та дійшов висновку про право кредитора вимагати захисту своїх прав через суд – шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
У зазначеній справі встановлено, що між сторонами погоджено базову процентну ставку, про що свідчить підпис позичальника в Заяві.
У матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості за договором б/н 07.12.2005, виданий Банком із якої вбачається, що ОСОБА_1 частково погашала заборгованість, а тому станом на 31.10.2020 заборгованість за відсотками становила 8 618, 97 грн.
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України вказує, що щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 заначено, що після спливу визначеного договором строку позики, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється.
Разом з тим, у матеріалах справи наявна довідка із якої вбачається, що термін дії кредитної картки б/н від 07.12.2005 встановлено до грудня 2012 року. 
А тому сума заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з 07.12.2005 по 31.12.2012 та з урахуванням часткового погашення такої заборгованості позичальником, її сума становить 379,06 грн (12 стовпчик розрахунку а.с. 6 зворот).
З огляду на наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.
Апеляційним судом вирішено стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по кредиту №б/н від 07.12.2015 у розмірі 2 555, 95 грн, з яких 2176, 89 грн заборгованість по тілу кредиту, 379, 06 грн – заборгованість по процентам за користування кредитними коштами. В решті вимог відмовити за безпідставністю. 
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Позов задоволено на 23,7 %, апеляційну скаргу також на 23,7 %, а тому із ОСОБА_1 на користь Банку належить стягнути 1305, 16 грн понесених судових витрат зі сплати судового збору.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.
Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 27 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 07 грудня 2005 року в сумі 2 555, 95 грн, з яких 2 176, 89 грн заборгованість по тілу кредиту, 379, 06 грн – заборгованість по процентам за користування кредитними коштами.
В решті вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1 305, 16 грн понесених судових витрат зі сплати судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий                         Судді