ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

Справа № 953/20925/20                                                Головуючий І інстанції – Садовський К.С.
Провадження № 33/818/1005/21                                        Суддя доповідач – Шабельніков С.К.
Категорія:ч.1 ст.44-3 КУпАП 

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
 
/ по справі про адміністративне правопорушення /

07 липня 2021 року                                                                 м.Харків
суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.
за участю секретаря                        - Вакула Н.С.,
особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності        - ОСОБА_1        

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2021 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.44-3 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

ПостановоюКиївського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн.
       Стягнуто з ОСОБА_1   судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.
Не погодившись з цим судовим рішенням ОСОБА_1   подав апеляційну скаргу в якій просить постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що у протоколі зазначено, що ним було порушено п.15 Постанови КМУ №641, яка не містить вказівки на заборону перевезення пасажирів в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння. 
Вказує, що під час складання протоколу працівниками поліції були порушені його права, оскільки йому не було запропоновано бути присутнім під час рахування пасажирів, а також .
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи ОСОБА_1 який апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі і просив її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд першої інстанції виходив з того, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, яке виразилось в порушенні правил карантину людей.
З цим висновком апеляційний суд погоджується з огляду на наступне.
Відповідно до відомостей, які зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення,  ОСОБА_1 перевозив 39 осіб, що перевищує кількість місць для сидіння передбачених технічною характеристикою транспортного засобу на 18 осіб (а.с.1).
Внаслідок вищезазначеної події поліцейським складено протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 277277 від 01.12.2020 року за порушення ОСОБА_1 вимог Постанови Кабінету Міністрів № 641 від 22 липня 2020 року.
Належить взяти до уваги, що цей протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством,  ОСОБА_1  не оскаржувалися, тобто останній не звертався до суду із скаргою в порядку, визначеному КАС України, а також не звертався із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва.
Відповідно до відомостей письмових пояснень ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які були залучені поліцейськими в якості свідків та в своїх письмових пояснення вказали, що водій автобусу Богдан Л09202, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював перевезення пасажирів за маршрутом № 7-Є «метро Барабашово – Комунальний ринок» допустив перевезення пасажирів в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння.(а.с. 3,4)
Згідно з положеннями ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення суддя, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, повинен з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші факти, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідальність за ч.1 ст.44-3КУпАП настає у разі порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Так, норма ст. 44-3 КУпАП носить бланкетний характер, оскільки у наведеній диспозиції відсилає до закону та інших актів законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, що регулюють та встановлюють певні санітарно-гігієнічні, санітарно-протиепідемічні правила і норми, тому в протоколі про адміністративне правопорушення має зазначатися відповідна норма спеціального закону, законодавчого акту, який регламентує діяльність у вказаних правовідносинах.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 277277 від 01.12.2020 року притягується до відповідальності за перевезення пасажирів в більшій кількості ніж місць для сидіння, передбачених технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на транспортний засіб. 
       Відповідно до частини 1 статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» установлено на усій території України карантин.
Як вбачається зі змісту постанови Київського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2021 року суддя першої інстанції посилався на порушення ОСОБА_1 п.п.1 п.15 постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 відповідно до якого на території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено “червоний” рівень епідемічної небезпеки, додатково до протиепідемічних обмежень, передбачених для “зеленого”, “жовтого” та “помаранчевого” рівня епідемічної небезпеки, забороняються: регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів автомобільним, залізничним транспортом, міським електротранспортом, метрополітеном у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, крім перевезення: легковими автомобілями, кількість пасажирів, включаючи водія, в яких не більше п`яти осіб без урахування осіб віком до 14 років; службовими та/або орендованими автомобільними транспортними засобами підприємств, закладів та установ за умови забезпечення водіїв та пасажирів під час таких перевезень засобами індивідуального захисту в межах кількості місць для сидіння і виключно за маршрутами руху, про які поінформовано не менше ніж за два дні органи Національної поліції.
Однак, на час складання протоколу про адміністративне порушення про, на час перегляду постанови судді місцевого суду в апеляційній інстанції п.п.1 п.15 постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 був викладений в іншій редакції, на підставі постанови КМУ №1100 від 11.11.2020 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 р. № 641» та не передбачав обмежень щодо кількості пасажирів у громадському транспорті.
Разом з цим, п.п.9 п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 (в редакції станом на дату вчинення правопорушення) було передбачено, що на території України на період дії карантину забороняється здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що прирозгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно  ОСОБА_1  суд першої інстанції керуючись чинним законодавством з застосуванням нормативно-правових актів  дійшов вмотивованого висновку про наявність в його діях порушень Постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 року, що свідчить про склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 44-3 КУпАП.
Разом з цим, апеляційний суд вбачає підстави для виключення з мотивувальної частини постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2021 року посилання на пп.1 п.15 Постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та вважати вірним зазначення порушення ОСОБА_1 за п.п.9 п.10 Постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Доводи апеляційної скарги про те, що на водія автобуса не покладено обов`язку щодо контролю кількості пасажирів під час зупинки та висадки на зупинках є безпідставними.
Відповідно до підпункту 4 пункту 148 розділу ІV «Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспортну» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176 (к редакції постанови КМ від 26.09.2007 № 1184) водій автобусу має право не допускати до поїздки пасажира, якщо в салоні відсутні вільні місця.
Отже, в умовах епідемічної небезпеки на території м. Харкова, будучи суб`єктом відповідальності за статтею 44-3 КУпАП, при заповнюваності автобусу пасажирами у кількості, яка перевищує кількості місць для сидіння,  ОСОБА_1 мав право відмовити пасажирам у їх перевезенні.
Посилання апелянта на те, що працівниками поліції не підтверджено, що в салоні автобусу перебувало 39 осіб, спростовуються матеріалами справи, а саме відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції з якого вбачається, що автобус Богдан Л09202, д.н.з. НОМЕР_1 здійснював перевезення пасажирів за маршрутом № 7-Є та під час зупинки біля метро Барабашово з автобусу вийшло 39 пасажирів, які були перераховані працівниками поліції.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
При цьому, суд враховує всю сукупність доказів, які є наявними у справі та походять з різних джерел та не суперечать один одному.
В цій справі суд апеляційної інстанції не вбачає будь-яких суперечностей, а тому, не вбачається необхідності перевірки окремих документів, зокрема пояснень свідків, які цілком узгоджуються з рештою відомостей зафіксованих у протоколі на підтвердження винуватості ОСОБА_1 .
Крім того, письмове клопотання з певним обґрунтуванням про допит свідків при розгляді справи, як в районному суді так і під час апеляційного перегляду справи не заявлялось.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що прирозгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП.
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи.
Враховуючи вищевикладене, під час перегляду постанови судді за доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 апеляційним судом не встановлено підстав для її скасування та закриття провадження з підстав, передбачених пунктом 1 статті 247 КУпАП.
Крім того, розглядаючи вимогу апелянта про закриття провадження на підставі п.7 ст.247 КУпАП апеляційний суд зазначає, що така вимога не підлягає задоволенню, оскільки протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №277277 складено 01.12.2020 року та а судом першої інстанції справу розглянуто 26.02.2021 року тобто в межах строків, передбачених ст.38 КУпАП. 

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з необхідністю виключення з мотивувальної частини постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2021 року посилання на пп.1 п.15 Постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». та зазначенням вірним встановлення порушення ОСОБА_1 за п.п.9 п.10 Постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Виключити з мотивувальної частини постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2021 року посилання на пп.1 п.15 Постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та вважати вірним зазначення порушення ОСОБА_1 за п.п.9 п.10 Постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
В решті постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                        С.К. Шабельніков