Справа № 760/9960/20                                                    Головуючий 1 інстанція- Оксюта Т.Г.
Провадження № 22-ц/824/10833/2021                             Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.

 
П О С Т А Н О В А

іменем     України
 
11 серпня 2021 року                                                                                     м.Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київсього апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м.Києвавід 11 лютого 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,-
в с т а н о в и в:
 
У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом,який мотивував тим, що він мешкає у квартирі  АДРЕСА_1 .Поверхами вище у квартирі НОМЕР_2 , яка розташована над його квартирою, мешкає відповідачка ОСОБА_1 .
Вказував, що 30 квітня 2017 року з вини власниці квартири НОМЕР_2 відповідачки ОСОБА_1 було залито його квартиру НОМЕР_1 , яка розташована нижче. З огляду на те, що 30 квітня та 1 і 2 травня 2020 року були вихідними, він подав заяву про залиття 03 травня 2020 року. Як з`ясувалося причиною залиття його квартири НОМЕР_1 став перелив води із ванни у квартирі НОМЕР_2 , що розташована на 4-му поверсі, в якій на цей час проходили ремонтні роботи із заміною сантехнічного обладнання, що стверджується складеним комісією актом про залиття від 11 травня 2017 року. Відповідачка відмовилася підписувати акт і заявила, що робити нічого по відновленню його квартири не збиряється. 
Посилався, що внаслідок залиття його квартири комісією були виявлені такі видимі пошкодження: в санвузлі виявлено сліди від залиття на стелі та стіні, яка суміжна із кухнею; стіна та стеля в санвузлі вкриті білою олійною фарбою; в кухні - на стелі, над стіною суміжною із санвузлом з`явилися руді плями, стеля вкрита шпалерами; також на стінах виявлені руді плями, стіни вкриті шпалерами, над мийкою частково відсутні шпалери; виявлено пошкодження та відшарування фарби на дверній коробці; в коридорі - на стелі з`явилась руда пляма, стеля вкрита шпалерами, площею 3,56 кв.м.; в кімнаті - в куті, на стелі невеличка руда пляма, стеля вкрита побілкою.У зв`язку з цим, у його квартирі  НОМЕР_1 необхідно виконати наступні види ремонтних робіт: заміна шпалер на стелі та стінах кухні - 30,4 кв.м. та на стелі в коридорі.Згідно кошторису на виконання ремонтно будівельних робіт від 31 серпня 2017 року, складеного за його замовленням, загальна вартість ремонтних робіт складає 13647,46 грн. Добровільно відшкодувати матеріальну шкоду відповідачка відмовляється. Посилався, що внаслідок заподіяння шкоди і ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків по ремонту квартири йому завдано моральних страждань, оскільки він тривалий час живе у пошкодженій квартирі, після залиття пройшло близько
                                                                        -  2  -
трьох років. Самостійно провести ремонтні роботи він не в змозі, оскільки є особою малозабезпеченою, похилого віку. Завдану моральну шкоду оцінив у розмірі 8000 грн.
У зв`язку з наведеним просив стягнути з відповідачки на його користь 13547,46 грн. завданої матеріальної згідно кошторису від 31 серпня 2017 року та 8000 грн. моральної шкоди.
Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 11 лютого 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто із  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завддану матеріальну шкоду в розмірі 13647,46 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Вирішено питання про судові витрати.В решті вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду, відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.
Скарга мотивована хибністю висновків суду про доведеність факту залиття квартири позивача з її вини. Суд не врахував, що акт про залиття від 11 травня 2017 року не є належним та допустимим доказом, оскільки його зміст суперечить додатку 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій від 17 травня 2005 року. Зокрема наданий позивачем акт від 11 травня 2017 року, складений ЖЕД-904, цим вимогам не відповідає, оскільки відповідачка не була присутня при комісійному обстеженні квартири позивача, а її квартира НОМЕР_2 , яка розташована двома поверхами вище, також не обстежувалася, а тому висновки комісіє ЖЕД-904 є бездоказовими. Як і не підтверджено, що залиття сталося 30 квітня 2017 року, бо в акті відсутня дата залиття, а сам акт не містить орієнтовної вартостіпошкодженого майна. Вважає, що акт містить недостовірну інформацію, адже квартира позивача НОМЕР_1 (2 поверх) не могла бути затоплена з її квартири НОМЕР_2 (4 поверх), оскільки між ним знаходиться квартира НОМЕР_3 (3 поверх),яка в першу чергу мала бути залита і обстежена комісією експлуатуючої організації, що у матеріалах справи відсутнє. Суд не звернув уваги, що наданий позивачем кошторис від 31 серпня 2017 року є необгрунтованим, бо обсяг ремонтних робіт, не відповідає обсягам ремонтних робіт, визначеним у акті від 11 травня 2017 року, зокрема у кошторисі йдеться про безпіщане покриття та фарбування стелі, зачистку та фарбування лиштви дверної коробки тощо, а в акті йдеться лише про заміну шпалер, а сам кошторис підписаний іншою особою, ніж та, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як така, що може діяти від імені товариства, як і відсутні докази оплати позивачем послуг товариства, що також викликає сумніви у складанні такого документа фахівцем - будівельником. Вважає, що неподання нею відзиву не є підставою для задоволення вимог. Судом неправильно застосовано норми матеріального права, оскільки всупереч вимогам ст.1166 ЦК України та роз`ясненням постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» суд не врахував, що підставою для відшкодування шкоди є склад прравопорушення, а саме - неправомірність дій особи, наявність між діями і шкодою безпосереднього причинного зв`язку та вина зазначеної особи, чого в даній справі не встановлено, разом з тим докази її вини в матеріалах справи відсутні. Суд залишив поза увагою відсутність у справі належних та допустимих доказів, які б підтверджували заподіяння позивачу моральної шкоди. Як вбачається із оскаржуваного рішення, судом першої інстанції було допущене порушення ст. 89 ЦПК України щодо оцінки доказів, бо наявні у справі докази це не лише не підтверджують, а й спростовують. У заяві позивача від 03 травня 2017 року останній вказує, що його квартиру залито вдруге з верхніх поверхів і не
                                                                        -  3  -
вказує, що саме вона є винуватицею.
Позивач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно  задоволив його позов, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.
Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки в даній справі ціна позову становить 21547,46 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав. 
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що залиття квартири позивача сталося з вини відповідачки ОСОБА_1 , яка відповідно до приписів ст.ст.1166, 1167 ЦК України зобов`язана відшкодувати завдану нею матеріальну і моральну шкоду.
При цьому суд виходив із доведеності у повному обсязі розміру завданої позивачу майнової шкоди і частково моральної шкоди.
Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.
Згідно ст.22 ЦПК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, серед іншого, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст.22 ЦК України.
Відповідно до положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до положень ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними
                                                                        -  4  -
діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам особи, а також шкода завдана майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно ст.1167 моральна шкода, завдана особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач є власником і мешкає у квартирі АДРЕСА_1 . Власником розташованої двома поверхами вище квартири АДРЕСА_5 є відповідачка ОСОБА_1 
30 квітня 2017 року сталося залиття квартири позивача, що підтверджується актом про залиття від 11 травня 2017 року, складеного комісією у складі представників ЖЕД № 904 майстра технічної дільниці № 5 ОСОБА_4, майстра технічної дільниці № 3 ОСОБА_5, слюсаря - сантехніка ОСОБА_3 . Вказаний акт був складений пізніше, оскільки на час залиття  з 30 квітня 2017 року по 02 травня 2017 року були вихідні дні (свята) і позивач звернувся із заявою до ЖЕД № 904 03 травня 2017 року.
Як вбачається із акту про залиття від 11 травня 2017 року причиною залиття квартири НОМЕР_1 , де мешкає позивач, є перелив води із ванни у квартирі НОМЕР_2 , що розташована на четвертому поверсі і в якій на даний час проходять ремонтні роботи із заміною сантехнічного обладнання. Під час обстеження квартири НОМЕР_1 комісією були виявлені такі видимі пошкодження: в санвузлі - виявлено сліди від залиття на стелі та стіні, яка суміжна із кухнею; стіна та стеля в санвузлі вкриті білою олійною фарбою; в кухні - на стелі, над стіною суміжною із санвузлом з`явилися руді плями, стеля вкрита шпалерами; також на стінах виявлені руді плями, стіни вкриті шпалерами, над мийкою частково відсутні шпалери; виявлено пошкодження та відшарування фарби на дверній коробці; в коридорі - на стелі з`явилась руда пляма, стеля вкрита шпалерами, площею 3,56 кв.м.; в кімнаті - в куті, на стелі невеличка руда пляма, стеля вкрита побілкою. У зв`язку з чим у квартирі АДРЕСА_1 необхідно виконати наступні ремонтні роботи: заміна шпалер на стелі та стінах в кухні 30,4 кв.м. та на стелі в коридорі.
Відповідно до складеного будівельною компанією ТОВ «PVGroup» кошторису № 127 від 31 серпня 2017 року на виконання ремонтно-будівельних робіт в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 загальна вартість ремонтних робіт становить 13647,46 грн.
Також, судом встановлено, що внаслідок залиття позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилась у пошкодженні його майна, створення для позивача дискомфорту, оскільки після залиття квартира потребує ремонту, а внаслідок бездіяльності відповідача позивач протягом тривалого часу був позбавлений можливості його зробити, та був змушений звернутись до будівельної компанії для визначення розміру збитків та до суду, оскільки в добровільному порядку відповідачка вирішити спір не погодилася. Позивач є особою похилого віку, пенсіонером з мінімальним розміром пенсії та залиття призвело до хвилювання за стан квартири, у зв`язку з неможливістю самостійно її відновити.
Наведені обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
За таких обставин суд обгрунтовано стягнув із відповідачки як винної особи, завдану матеріальну шкоду в повному обсязі і частково моральну шкоду, врахувавши при стягненні моральної шкоди вимоги розумності і справедливості, встановлені ст.23 ЦК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що акт про залиття від 11 травня 2017 року не є належним та допустимим доказом, оскільки його зміст суперечить додатку 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій від 17 травня 2005 року, зокрема відповідачка не була присутня при комісійному обстеженні квартири позивача, а її квартира НОМЕР_2 , яка розташована двома поверхами вище, також не обстежувалася, а тому висновки комісії ЖЕД-904 є бездоказовими, як і не підтверджено, що залиття сталося 30 квітня 2017 року, бо в акті відсутня дата залиття, а сам акт не містить орієнтовної вартості пошкодженого
                                                                        -  5  -
майна, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані та спростовуються матеріалами справи.
Так, 03 травня 2017 року позивач подав директору ЖЕД № 904 заяву, в якій вказав, що в ніч на 30 квітня 2017 року сталося залиття його квартри з верхніх поверхів, просив направити комісію для складання відповідного акту. Із заяви чітко вбачається, що позивач не знав з якої квартири, розташованої вище, відбулося залиття.
Таке, було встановлено у акті про залиття від 11 травня 2017 року, з якого вбачається, що сталося залиття квартири позивача НОМЕР_1 , у акті вказано як причини залиття, так і винуватця залиття, а також виявлені візуальні пошкодження у квартирі НОМЕР_1 внаслідок залиття. Акт складений поноважними представниками експлуатуючої будинок організації - ЖЕД № 904, а саме комісією у складі майстра технічної дільниці № 5 ОСОБА_4, майстра технічної дільниці № 3 ОСОБА_5, слюсаря - сантехніка ОСОБА_3 . 
Отже, вказаний акт про залиття є належним, допустимим та достовірним доказом у розумінні ст.ст.77-80 ЦПК України, який містить вичерпну інформацію про предмет спору.
Доводи апеляційної скарги про відсутність у акті дати, коли сталося залиття, не спростовують висновків суду про наявність факту самого залиття. Відхиляючи дані доводи колегія суддів звертає увагу, що обстеження квартири позивача відбулося значно пізніше самого залиття з огляду на вихідні дні.
Посилання скаржниці на те, що вона не була присутня при проведенні комісійного  обстеження квартири позивача, не спростовують висновків суду, оскільки, посилаючись на дану обставину, відповідачка не мотивувала яким саме чином це вплинуло на визначення вартості відновлювального ремонту, як і взагалі не спростувала його вартості.
Посилання відповідачки на те, що зміст акту про залиття від 11 травня 2017 року  суперечить додатку 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій від 17 травня 2005 року безпідставні. Вказаний акт вцілому відповідає вимогам Правил, оскільки містить всю необхідну інформацію щодо залиття. Намагання відповідачки обгрунтувати відсутність у акту певної інформації неможливістю взяття його до уваги недоречні та невірні. Акт про залиття оцінюється судом за правилами встановленими ЦПК України відповідно до приписів ст.89 ЦПК Україниу сукупності з іншими доказами. 
Відхиляючи дані доводи колегія суддів враховує, що відповідачкою не надано належних і допустимих доказів, що залиття квартири позивача відбулося не з її квартири, тобто доказів на спростування акту про залиття не надано.
Відповідно будь-яких доказів, що акт про залиття від 11 травня 2017 року, складений коміією ЖЕД № 904 у складі майстра технічної дільниці № 5 ОСОБА_4 , майстра технічної дільниці № 3 ОСОБА_5 , слюсаря - сантехніка ОСОБА_3 сфальшовано чи умисно вказано неправдиві відомості відповідачка не надала.
Доводи апеляційної скарги про те, що акт містить недостовірну інформацію, адже квартира позивача НОМЕР_1 (2 поверх) не могла бути затоплена з її квартири НОМЕР_2 (4 поверх), оскільки між ним знаходиться квартира НОМЕР_3 (3 поверх), яка в першу чергу мала бути залита і обстежена комісією експлуатуючої організації, що у матеріалах справи відсутнє, не спростовують висновків суду.
Такі доводи носять характер здогадів, оскільки відповідачкою не надано належних і допустимих доказів, що залиття квартирри позивача відбулося не з її квартири, а також, що не відбулося залиття квартири НОМЕР_3 , а тому не можуть бути прийняті до уваги.
Відхиляючи дані доводи, колегія суддів вважає переконливими пояснення позивача про те, що слюсар ОСОБА_3 після обстеження його квартири піднявся на 3-й поверх і виявив, що квартира НОМЕР_3 теж була залита, однак з огляду на відмову власниці квартири ОСОБА_6 заявляти претензії, вказувати цю квартиру в акті не стали. А коли позивач та слюсар піднялися до кв. НОМЕР_2 , то двері їм відчинили ремонтники, які зізналися, що увечері відкрили кран у ванній, який забули закрити, що призвело до переповнення ванни і
                                                                        -  6  -
послідуючого залиття. Ці ж обставини вони підтвердили комісії. 
Такі пояснення позивача повністю відповідають змісту акту про залиття.
Доводи апеляційної скарги про те, що наданий позивачем кошторис від 31 серпня 2017 року є необгрунтованим, бо обсяг ремонтних робіт, не відповідає обсягам ремонтних робіт, визначеним у акті від 11 травня 2017 року, зокрема у кошторисі йдеться про безпіщане покриття та фарбування стелі, зачистку та фарбування лиштви дверної коробки тощо, а в акті йдеться лише про заміну шпалер, необгрунтовані.
Наданий позивачем кошторис є належним, допустимим, достовірним та достатнім письмовим доказом (ст.ст.76-80 ЦПК України), на підставі якого суд установив розмір заподіяної позивачу залиттям шкоди. У вказаному кошторисі чітко зазначено які конкретно роботи необхідгно виконати та їх вартість, а також обсяг необхідних для цього матріалів та їх вартість.
У випадку, якщо відповідачка вважає, що наданий позивачем кошторис невірний, то згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, які покладають на сторону обов`язок довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, відповідачка була зобов`язана його спростувати, надавши свій розрахунок чи інші, передбачені ст.76 ЦПК України докази, на його спростування, чого відповідачкою не зроблено.
При цьому посилання на те, що у кошторисі йдеться про безпіщане покриття та фарбування стелі, зачистку та фарбування лиштви дверної коробки тощо, а в акті йдеться лише про заміну шпалер, не спростовують даного кошторису, оскільки в акті про залиття зазначено лише видимі (відуальні) пошкодження, окрім того, вказані у кошторисі роботи безпосередньо пов`язані із усуненям виявлених пошкоджень, зазначених в акті, в тому числі щодо фарбування стелі, на якій виявлено руді розводи.
Самі лише посилання на неналежність даного доказу, як помилково важає відповідачка, не є достатніми підставами для його неприйняття судом.
Відхиляючи даний довід, колегія суддів враховує, що діюче процесуальне законодавство надає стороні широке коло можливостей для надання доказів чи спростування доказів, наданих іншою стороною, в тому числі згідно ст.106 ЦПК України відповідачка мала можливість провести експертне дослідження за власною ініціативою на спростування кошторису, проте не зробила цього.
Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Це ж стосується посилань на те, що сам кошторис підписаний іншою особою, ніж та, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як така, що може діяти від імені товариства, як і відсутні докази оплати позивачем послуг товариства, що також викликає сумніви у складанні такого документа фахівцем - будівельником. В даному випадку відповідачка помилково ототожнює право підписання документів від імені товариства згідно статуту і складання кошторису. Колегія суддів враховує, що відповдачка не надала суду жодного доказу на спростування правильності кошторису.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом неправильно застосовано норми матеріального права, оскільки всупереч вимогам ст.1166 ЦК України та роз`ясненням постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» суд не врахував, що підставою для відшкодування шкоди є склад правопорушення, а саме - неправомірність дій особи, наявність між діями і шкодою безпосереднього причинного зв`язку та вина зазначеної особи, чого в даній справі не встановлено, а докази її вини в матеріалах справи відсутні не грунтуються на вимогах закону.
З матеріалів справи вбачається, що шкода завдана позивачу в результаті залиття
                                                                        -  7  -
квартири, що свідчить про виникнення деліктних зобов`язань із заподіяння шкоди.
Спірні правовідносини регулюються ст.1166 ЦК України, яка покладає відповідальність за завдану шкоду на особу, яка її завдала. Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. 
Тобто, цивільне законодавство в деліктних зобов`язальних правовідносинах по відшкодуванню шкоди передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Обов`язок доказування наявності шкоди та її розміру покладається на позивача, відсутність вини у заподіянні шкоди повинен довести відповідач. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.
Посилаючись на відсутність своєї вини у залитті відповідачка всупереч положенням ч.3 ст.12 ЦПК ст.81 ЦПК України, які покладають на сторону обов`язок довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надала ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних, допустимих та достатніх доказів, у розумінні ст.77-80 ЦПК України, які б підтверджували, що залиття сталося не з її вини, а з вини іншої особи, а вона до цього не причетна.
Це ж стосується доводів скарги про те, що неподання відповідачкою відзиву не є підставою для встновлення факту її вини у залитті і задоволення позовних вимог, які не грунтуються на законі.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 07 травня 2020 року відкрито провадження і надано відповідачці 15 днів для подання відзиву і доказів на спростування позову. 
Згідно наявної у справі заяви відповідачки, вона 29 липня 2020 року ознайомилася з матеріалами справи, а 03 серпня 2020 року отримала раніше відправлені їй ухвалу про відкриття провадження і позов з додатками.
Відповідно до положень ч.3 ст.83 ЦПК України відповдіач повинен податисуду докази разом з поданням відзиву на позов. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч.4 ст.83 ЦПК України).
У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (ч.5 ст.83 ЦПК України).
Згідно ч.8 ст.83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
За таких обставин з огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди та неспростування її відповідчкою та невикористання нею свої цивільних прав, суд обгрунтовано врахував те, що відповідачка відзиву не подала і доказів на спростування поданих позивачем доказів не надала.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було допущене порушення ст. 89 ЦПК України щодо оцінки доказів, бо наявні у справі докази не лише не підтверджують її вину, а й спростовують її необгрунтовані з викладених вище підстав.
Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що
                                                                        -  8  -
грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Цеж стосується доводів про те, що у заяві позивача від 03 травня 2017 року останній вказує, що його квартиру залито вдруге з верхніх поверхів і не вказує, що саме вона є винуватицею, які є безпідставними, оскільки звертаючись із заявою позивач достеменно не знав хто саме залив квартиру, а тому і просив розібратися, що і було зроблено комісією ЖЕД-904 і про що веказано у акті.
Доволи апеляційної скарги про те, що суд залишив поза увагою відсутність у справі належних та допустимих доказів, які б підтверджували заподіяння позивачу моральної шкоди, безпідставні.
Відповідно до положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Судом встановлено, що з вини відповідачки майно позивача було пошкоджено. При цьому пошкоджено не дріб`язкове майно, наприклад одяг, предмети домашнього вжитку чи побуту, а житлове приміщення, де мешкає позивач, що є суттєвим, а відтак факт пошкодження майна очевидно та поза всяким розумним сумнівом свідчить про душевні страждання позивача, в тому числі пов`язані із поноволенням своїх прав та відмовою відповідачки добровільно відшкодувати збитки. Доказів зворотнього відповдіачкою не надано.
Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у апеляційній скарзі і відзивах, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даній постанові, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.
            Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив  і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу  спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим. 
Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.
            Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -
                                                            -  9  -
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 11 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий 

Судді: