ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 червня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/1584/21	
                                                                                суддя І інстанції – Серьогіна О.В.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чепурнова Д.В. (доповідач),
                               суддів:  Сафронової С.В., Мельника В.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства розвитку громад та територій України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -    

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1  звернувся з вищевказаним позовом до суду, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Міністерства розвитку громад та територій України під час перевірки та розгляду звернення ОСОБА_1 від 08.07.2020 року, яка полягає в: невиконанні законного зобов`язання згідно ст.19 Закону України «Про звернення громадян» - на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу, результатом чого стало протиправне обмеження законних прав ОСОБА_1 згідно ст.18 Закону України «Про звернення громадян» - бути присутнім під час розгляду його скарги та особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; проведенні не об`єктивної та не всебічної перевірки звернення від 08.07.2020 року № МІ-10896675, що суперечить вимогам ст.19 Закону України «Про звернення громадян»; наданні необґрунтованої відповіді №8/11.1/5701-20 від 05.08.2020 року на звернення ОСОБА_1 від 08.07.2020 року, що суперечить вимогам ст.40 Конституції України;
- зобов`язати Міністерство розвитку громад та територій України провести перевірку та розгляд звернення ОСОБА_1 від 08.07.2020 року №М1-10896675 відповідно до вимог Конституції України та чинного законодавства України.
Рішенням  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року позовні  вимоги було  задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність Міністерства розвитку громад та територій України, яка полягала у невиконанні законного зобов`язання згідно   ст. 19 Закону України «Про звернення громадян»   - на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу, результатом чого стало протиправне обмеження законних прав ОСОБА_1 згідно   ст. 18 Закону України «Про звернення громадян»   бути присутнім під час розгляду його скарги та особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви.
Зобов`язано Міністерство розвитку громад та територій України (вул. Велика Житомирська, буд. 9, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ 37471928) провести перевірку та розгляд звернення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 08.07.2020 року М1-10896675 відповідно до вимог чинного законодавства України, з дотриманням вимог положень ст.ст.   18,19 Закону України «Про звернення громадян».
У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.
Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмовлених позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому факту, що відповідачем надано  відповідь на звернення позивача  з відомостями загального характеру, де відсутня інформація про прийняті рішення, відсутній  розгляд питань із звернення, відсутні результати перевірки звернення, відсутні аргументи, щодо поновлення порушених прав  чи вжитих заходів, що є порушенням ст. 19 Закону України «Про звернення громадян». Суд першої інстанції не взяв до уваги правову позицію у подібних правовідносинах викладену  у постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2019 року  справа № 826/11164/16 . Відповідач  не розглянув жодне  з поставлених  позивачем питань та не надав  відповіді на жодне з цих питань, а лише  повідомив інформацію загального характеру яка в більшості взагалі немає відношення до суті  скарги.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. 
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що  08.07.2020 року ОСОБА_1 через веб-портал Урядового контактного центру звернувся до Кабінету Міністрів України зі зверненням.
У зверненні порушувались питання щодо:
- ухиляння Львівської ОДА, її керівника та інших посадових осіб від виконання покладених на них повноважень у сфері державного контролю за збиранням, утилізацією і захороненням промислових, побутових та інших відходів, державного контролю за використанням та охороною земель, лісів, надр, води, атмосферного повітря, рослинного і тваринного світу та інших природних ресурсів;
- бездіяльності Державної екологічної інспекції у Львівській області та Львівської ОДА в питаннях здійснення контролю у сфері поводження з відходами, боротьби із стихійними сміттєзвалищами тощо;
- невжиття заходів відповідними органами державної влади та органами місцевого самоврядування щодо реагування на неправомірно створене сміттєзвалище на околицях м. Львова та м. Винники;
- неналежного розгляду Львівською ОДА звернень громадян, зокрема тих, що надіслані ОСОБА_1 ;
- неспроможності Львівської ОДА забезпечити правопорядок та протидію адміністративним правопорушення на території Львівської області.
Листом Секретаріату Кабінету Міністрів України від 27.07.2020 року № 41-М-012629/04-2 Міністерству розвитку громад та територій України було доручено розглянути в межах компетенції електронне звернення гр. ОСОБА_1 , що надійшло до Кабінету Міністрів України через веб-портал Урядового контактного центру 08.07.2020 року за № МІ-10896675 і містило скаргу на дії/бездіяльність та рішення голови Львівської обласної державної адміністрації ОСОБА_2 . 
За результатами розгляду вказаного звернення Мінрегіоном позивачу була надіслана відповідь листом від 05.08.2020 року № 8/1 1.1/5701-20, в якій позивача поінформовано про те, що відповідно до статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать вирішення питань збирання, транспортування, утилізації та знешкодження побутових відходів, затвердження схем санітарного очищення населених пунктів та впровадження систем роздільного збирання побутових відходів. Статтями 20 та 21 Закону України «Про відходи» до виключної компетенції місцевих органів влади віднесено повноваження щодо організації збирання і видалення побутових та інших відходів, вирішення питань щодо розміщення на території села, селища, міста об`єктів поводження з відходами, надання згоди на розміщення місць чи об`єктів для зберігання та захоронення відходів, координація та сприяння розвитку підприємницької діяльності у сфері поводження з відходами, організація та сприяння створенню спеціалізованих підприємств усіх форм власності для збирання, оброблення, утилізації та видалення відходів, ліквідацію несанкціонованих і неконтрольованих звалищ відходів. Закон України від 09.11.2017 року №2189-VІІІ «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон України) визначив послугу з поводження з побутовими відходами окремою комунальною послугою. Відповідно до статті 25 Закону України споживачі зобов`язані укласти договір про поводження з побутовим відходами з особою, визначеною у встановленому законодавством порядку та оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з статтею 351 Законом України «Про відходи» виконавця послуг з вивезення побутових відходів визначає орган місцевого самоврядування на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон) органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Статтею 71 Закону встановлено, що органи виконавчої влади, їх посадові особи не мають права втручатися в законну діяльність органів та посадових осіб місцевого самоврядування, а також вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до повноважень органів та посадових осіб місцевого самоврядування, крім випадків виконання делегованих їм радами повноважень, та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 77 Закону спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку. Також зазначено, що листи Міністерства не є нормативно-правовими актами, не встановлюють правових норм та не є офіційним тлумаченням положень законів, а мають виключно інформаційно-довідковий характер і не можуть бути використані у будь-яких спірних правовідносинах з іншими особами, як докази у розумінні адміністративного, господарського, цивільного та кримінального судочинства.
Відмовляючи  у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Міністерства розвитку громад та територій України під час перевірки та розгляду його звернення від 08.07.2020 року, яка полягає в проведенні не об`єктивної та не всебічної перевірки звернення від 08.07.2020 року №МІ-10896675, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем в чому саме полягає не об`єктивність та не всебічність такої перевірки, оскільки під час розгляду звернення відповідачем вчинялися дії для з`ясування обставин викладених у зверненні, що виключає в цій частині бездіяльність Міністерства розвитку громад та територій України.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої   статті 1 Закону України "Про звернення громадян"   (в редакції, що діяла на час спірних правовідносин) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Статтею 3 Закону України «Про звернення громадян»   передбачено, що під зверненнями громадян слід розуміти в      викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених   Конституцією   та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України,      депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного      статусу, прав чи свобод тощо.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
У відповідності до   статті 4 Закону України «Про звернення громадян»   до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської; діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.
Частинами першою, третьою та четвертою   статті 15 Закону України «Про звернення громадян»   передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Відповідно до   ст. 18 Закону України «Про звернення громадян»   громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право:
особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви;
знайомитися з матеріалами перевірки;
подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу;
бути присутнім при розгляді заяви чи скарги;
користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку;
одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги;
висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги;
вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.
Згідно положень ст. 19 вищевказаного Закону обов`язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг.
Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень в т.ч. зобов`язані:
об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;
на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;
письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.
З матеріалів справи вбачається, що Міністерством  розвитку громадян та територій України  була надана відповідь на звернення позивача з викладенням  своєї позиції на поставленні у зверненні питання, при цьому як вірно зазначив суд першої інстанції протиправної бездіяльності  відповідачем при розгляді звернення допущено не було. Окремо слід заначити, що незгода позивача із змістом відповіді не може бути підставою для визнання  протиправною бездіяльності відповідача.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність законодавчо визначених підстав  у спірних правовідносинах про визнання протиправною бездіяльності  відповідача  під час перевірки та розгляду звернення позивача від 08.07.2020 року.
Доводи апелента з приводу неврахування судом першої інстанції  правової позиції  Верховного Суду у подібних правовідносинах викладену у постанові  від 26 вересня 2019 року (Справа № 826/11164/16) є безпідставними, оскільки  предметом спору у вказаній справі було   визнання протиправною бездіяльності Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, яка полягає в ненаданні відповіді на заяву позивача (стягувача у виконавчому провадженні) про надання інформації в межах виконавчого провадження, яка є відмінною від предмету спору у  справі, що розглядається.
Наведені в апеляційній скарзі доводи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які привели до неправильного вирішення спору по суті не знайшли свого підтвердження, тому рішення суду першої  інстанції  підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення. 
Керуючись п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року  – залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів  з дня складення в повному обсязі.
В повному обсязі постанова складена 22 червня 2021  року.

Головуючий - суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      В.В. Мельник