ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/1071/21                                                                       

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Бужак Н. П.
Суддів: Костюк Л.О., Беспалова О.О.
За участю секретаря: Шевченко Е.П.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Черкаського Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2021 року, суддя Тимошенко В.П., у справі за адміністративним позовом   ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Черкаського окружного адміністративного суду до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.07.2018 по 29.09.2020 в сумі 342847,52 грн;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.07.2018 по 29.09.2020 в сумі 342847,52 грн.
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що остаточний розрахунок при звільненні здійснено з порушенням строків визначених законодавством, проте відповідачем не було виплачено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені, тим самим порушено його права.
Відповідно до рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 травня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.07.2018 по 29.09.2020.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 99975 (дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят п`ять) грн 06 коп. з вирахуванням із вказаної суми належних до сплати податків і зборів.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 ) витрати зі сплати судового збору в сумі 999 (дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн 75 коп.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду та закрити провадження у справі.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.
Позивач  проходив  службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Згідно з посвідченням від 21.05.2015 серії НОМЕР_4 позивач має статус учасника бойових дій.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 27.07.2018 №20-РС позивача звільнено в запас з посади командира відділення 3 автомобільної роти, знято з усіх видів забезпечення та виключено із списків особової частини НОМЕР_1 з 30.07.2018.
При цьому, відповідачем не було вчасно проведено повний розрахунок з усіх видів забезпечення, а саме не виплачено компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 рік.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного  суду від 02.04.2020 у справі № 580/446/20 (набрало законної сили 07.08.2020) позов задоволено: зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за 56 невикористаних днів соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 роки виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
На виконання рішення суду військова частина НОМЕР_1 нарахувала позивачу грошову компенсацію за невикористанні 56 календарних дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 та виплатила грошову компенсацію 29.09.2020, що підтверджується випискою з карткового рахунку.
Із позовної заяви позивача  вбачається, що  розмір компенсації за невикористані дні додаткової відпустки становить 15    174,52 грн.
Як вже зазначено колегією суддів,   відповідно до рішення Черкаського окружного адміністративного суду  від 02.04.2020  зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за 56 невикористаних днів соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 роки виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
Розмір зазначаної виплати становив 15    174,52 грн.
Згідно з ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. 
Відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Таким чином, статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Частиною першою цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Зміст цієї норми дає підстави суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо).
Нарахована  відповідачем компенсація за невикористану позивачем додаткову відпустку надійшла позивачу на рахунок 29.09.2020. 
Отже, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про протиправність відповідача щодо невчасної виплати позивачу компенсації за невикористані відпустки та про стягнення  відшкодування за час затримки  повного розрахунку при звільненні.
У поданій апеляційній скарзі  скаржник не оспорював  розрахунок середньоденного заробітку, проведений судом, проте заперечував суму, яку суд стягнув в рахунок відшкодування  шкоди за затримку розрахунку при звільнення. 
Із оскаржуваного рішення вбачається, що  судом визначено середній заробіток за час розрахунку  при звільненні 334    484,46 грн.
Суд першої інстанції застосував принцип співмірності та визначив суму, яка підлягає стягненню на користь позивача у розмірі 99    975,06 грн.
Колегія суддів вважає, що стягнута судом першої інстанції сума не  буде співмірною до тієї суми, яка не була виплачена позивачу в рахунок компенсації за  затримку розрахунку при звільненні та вважає за необхідне зазначити таке.
Як випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.
Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.
Таке тлумачення цієї норми права відповідає висновку щодо її застосування у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2020 року (справа №480/3105/19), ухваленій у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду.
Колегія суддів звертає увагу на практику Верховного Суду в подібних справах.
Зокрема, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України    механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).
Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого    статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16).
Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до    статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати наступне (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц):
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії  працівника та роботодавця   у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
За таких обставин даної справи колегія суддів вважає, що  наявні підстави для застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні.
З огляду на вищевикладене, з урахуванням обставин справи, суми несвоєчасно виплаченої компенсації, періоду затримки виплати заборгованості, виплати частини  середнього заробітку, а також з урахуванням інших обставин, колегія суддів вважає за необхідне застосувати у даній справі принцип співмірності та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 15    000 грн.
На думку колегії суддів, зазначена сума  буде не лише співмірною щодо суми  компенсації, а й справедливою та відповідає  всіх вищезазначеним критеріям.
За таких підстав, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення Черкаського окружного адміністративного суду  від 18 травня 2021 року, виклавши  абзац третій резолютивної частини рішення наступного змісту: «Зобов`зати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 15000 грн з вирахуванням із вказаної суми належних до сплати податків і зборів».
Щодо рішення суду в частині стягнення з відповідача судового збору, то в цій частині  судова колегія також вважає за необхідне рішення суду змінити, виключивши з резолютивної частини рішення абзац п`ятий: «Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_6 ) витрати зі сплати судового збору в сумі 999 грн 75 коп» з огляду на те, що відповідно до Закону України «Про судовий збір», позивач як учасник бойових дій звільнений зі плати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Що стосується вимоги відповідача про закриття провадження у справі, то вони є безпідставними, 
Скаржником не надано обгрунтувань чому він вважає за необхідне закрити провадження у справі , з яких правових підстав  та на підставі якої норми закону.
В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Змінити пункт третій резолютивної частини рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 травня 2021 року виклавши його наступного змісту:
«Зобов`зати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 15000 грн (п`ятнадцять тисяч гривень) (без відрахування відповідних податків і зборів)».
Виключити із резолютивної частини рішення Черкаського окружного  адміністративного суду від 18 травня 2021 року абзац п`ятий: «Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_6 ) витрати зі сплати судового збору в сумі 999 грн 75 коп».
В решті рішення суду залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач:                                                                                Бужак Н.П.

Судді:                                                                                          Костюк Л.О.

                                                                                                    Беспалов О.О.