П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/8453/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Козачок І.С.   
Суддя-доповідач -  Кузьмишин В.М.   
13 вересня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Кузьмишина В.М. 
суддів:  Сушка О.О.  Боровицького О. А. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про  визнання відмови протиправною, визнання протиправною та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог.

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просив визнати протиправним та скасування рішення від 08.10.2020 р. № 221450000851 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років та зобов`язати зарахувати період роботи з 01.09.1990  по 14.08.1992 включно в Пасічнянській середній школі Старосинявського району Хмельницької області до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років,  та призначити пенсію за вислугу років як працівнику освіти згідно з п. "е" ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з     07.09.2020.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 08.10.2020 р. № 221450000851 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю спеціального стажу роботи.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального (педагогічного) стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, як працівнику освіти згідно з п. "е" ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»    період роботи з 01.09.1990 р. по 14.08.1992 р.  у   Пасічнянській середній школі Старосинявського району Хмельницької області.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області провести повторний перерахунок спеціального (педагогічного) стажу ОСОБА_1 , включаючи зарахований за цим рішенням стаж,     та     вирішити питання про     призначення         з 07.09.2020 року      ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, як працівнику освіти відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечечення».
Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень за рахунок асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задоволенні позову відмовити у повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відзив/заперечення на апеляційну скаргу.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року – без змін.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано апелянту строк для усунення виявлених недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2021 року відкрито апеляційне провадження у вищевказаній справі.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2021 року справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 07 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 08.10.2020 №221450000851 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років як працівнику закладу освіти у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи, про що також повідомлено листом від 29.10.2020. 
З вказаного листа     вбачається, що спеціальний стаж ОСОБА_1 станом на час звернення з заявою про призначення пенсії становить 25 років 1 місяць 28 днів. Позивачу не зараховано до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, період роботи з 01.09.1990 по 14.08.1992 в Пасічнянській середній школі Старосинявського району Хмельницької області.
Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Мотивувальна частина.

Позиція Сьомого апеляційного адміністративного суду

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституцій України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки гарантує Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі – Закон №1788-ХІІ), який спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. 
Цей Закон гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Так, відповідно до статті 1 Закону №1788-ХІІ, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі – Закон №1058).
Пунктом 21Перехідних положень цього ж Закону визначено, що особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений ст.ст. 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01.04.2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 01.04.2015 по 31.03.2016 - не менше 25 років 6 місяців; з 01.04.2016 по 31.03.2017 - не менше 26 років; з 01.04.2017 по 31.03.2018 - не менше 26 років 6 місяців; з 01.04.2018 по 31.03.2019 - не менше 27 років; з 01.04.2019 по 31.03.2020 - не менше 27 років 6 місяців; з 01.04.2020 по 31.03.2021 - не менше 28 років; з 01.04.2021 по 31.03.2022 - не менше 28 років 6 місяців; з 01.04.2022 по 31.03.2023 - не менше 29 років; з 01.04.2023 по 31.03.2024 - не менше 29 років 6 місяців; з 01.04.2024 або після цієї дати - не менше 30 років.
У той же час, до досягнення віку, встановленого абз. 1 п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 01.01.2016 мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 01.01.1966 по 30.06.1966; 50 років 6 місяців - які народилися з 01.07.1966 по 31.12.1966; 51 рік - які народилися з 01.01.1967 по 30.06.1967; 51 рік 6 місяців - які народилися з 01.07.1967 по 31.12.1967; 52 роки - які народилися з 01.01.1968 по 30.06.1968; 52 роки 6 місяців - які народилися з 01.07.1968 по 31.12.1968; 53 роки - які народилися з 01.01.1969 по 30.06.1969; 53 роки 6 місяців - які народилися з 01.07.1969 по 31.12.1969; 54 роки - які народилися з 01.01.1970 по 30.06.1970; 54 роки 6 місяців - які народилися з 01.07.1969 по 31.12.1970; 55 років - які народилися з 01.01.1971.
Проте, 04 червня 2019 року Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ст. 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII. Положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788 зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII, визнані неконституційними та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
За змістом вищевказаного рішення Конституційного суду України, положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті «а» статті 54 Закону №1788, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах «е, ж» статті 55 Закону №1788, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.
Окрім того, положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.
Відтак, Конституційний Суд України визнав зміни внесені до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII - неконституційними.
На думку Конституційного Суду України, внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" до оспорюваних положень Закону України "Про пенсійне забезпечення" щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної ст. 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення". А саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія ст. 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення" поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у ст.ст. 54, 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Таким чином, зі змісту оспорюваних положень Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених п. "а" ст. 54, пунктами "а", "б", в", "г", "д", "е", "є", "ж" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Вказані норми пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04.06.2019.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до внесення змін Законом №213 та Законом №911, згідно з якими право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.     
Відповідно до ст. 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. 
Отже, у зазначеній нормі йдеться про роботи, які мають безпосередній вплив на здоров`я працівника і можуть призвести до втрати професійної працездатності (здатності виконувати роботу за професією) до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а отже до неможливості ефективно виконувати роботу без шкоди для власного здоров`я і безпеки оточуючих.
Постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» затверджений перелік закладів, установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту, а також посад, робота на/у яких дає право на пенсію за вислугу років.     
Пунктом "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213 та від 24.12.2015 №911 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" визначено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Особа, яка станом на момент звернення до Пенсійного органу має від 25 до 30 років спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, така особа має право на призначення пенсії за вислугу років, незалежно від її віку.
Проте, як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, в оскаржуваному рішенні ГУ ПФУ у Хмельницькій області зазначило про те, що на момент звернення позивача з заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»     спеціальний стаж позивача складає 25 років 1 місяць 28 днів. 
Проте, обчислення спеціального стажу було здійснено станом на 11.10.2017 без врахування рішення Конституційного суду України від 04 червня 2019 року.
Однак, колегія суддів вважає такі висновки відповідача безпідставними, оскільки позивач звернувся до ГУ ПФУ у Хмельницькій області із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» 07.09.2020, тобто після прийняття рішення Конституційного суду України від 04.06.2019. При цьому, на момент звернення спеціальний стаж позивача складав 25 років 1 місяць 28 днів.
Відтак, колегія суддів вважає, що відповідач при призначенні позивачу пенсії за вислугу років повинен застосовувати положення п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону №1788 в первісній редакції, яка визначає, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Стосовно вимоги про зарахування позивачу до спеціального (педагогічного) стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, як працівнику освіти згідно з п. "е" ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи з 01.09.1990 по 14.08.1992  у    Пасічнянській середній школі Старосинявського району Хмельницької області колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 62 Закону №1788-XII визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Так, в матеріалах справи наявна копія трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , із записів якої вбачається, що   останній 01.08.1990 відповідно до наказу №30 від 31.07.1990 призначений інженером-лаборантом Пасічнянської середньої школи (запис №9), 15.08.1992 позивач був призначений на посаду вчителя інформатики Пасічнянської середньої школи на 0,5 ставки та залишений лаборантом цієї ж школи.
При цьому, згідно з наказом №40 від 31.07.1990 позивач з 01.08.1990 був призначений інженером-лаборантом (за сумісництвом), а з 01.09.1990 додатково керівником гуртка радіомоделювання.
Водночас, судом першої інстанції вірно встановлено, що трудова книжка позивача не містить виправлень, підчищень або описок, відтак належним чином підтверджує відповідні періоди роботи позивача     у навчальному закладі.     
Відповідно до довідки відділу освіти, молоді, спорту, культури виконавчого комітету Старосинявської селищної ради Старосинявського району Хмельницької області №478 від 11.11.2020 позивач у період з 01.09.1990 по 14.08.1992 працював у Пасічнянській середній школі Старосинявського району керівником гуртка та в порядку суміщення професій (посад) - вчителем. В подальшому, відповідно до наказу №44-к по Старосинявському РВО від 14.08.1992 позивач з 15.08.1992 призначений на посаду вчителя інформатики.     Довідка видана на підставі книг наказів по районному відділу народної освіти за 1991-1993 по Пасічнянській середній школі за 1990-1991 р. р., 1991-1993 р. р. та зарплатних відомостей по Пасічнянській середній школі за 1990-1992 роки.
Окрім того, здійснення педагогічної діяльності позивачем у цей період підтверджується такими первинними документами: наказом №40 від 31.07.1990 року директора Пасічнянської середньої школи про призначення      ОСОБА_1 керівником гуртка радіомоделювання з 01.09.1990 р.; наказом №58 від 01.09.1990 року директора Пасічнянської середньої школи про навантаження вчителів годинами та позакласною роботою на 1990-1991 р.р., відповідно до якого за ОСОБА_1 закріплений гурток радіомоделювання. Цим же наказом позивач звільнений з роботи інженера-лаборанта, яку він виконував за     сумісництвом з 01.08.1990 відповідно до наказу №40 від 31.07.1990; наказом №96 від 17.05.1991 директора Пасічнянської середньої школи про надання чергових відпусток вчителям за 1990-1991 р.р.; наказом №12 від 23.09.1991 року директора Пасічнянської середньої школи про тимчасове заміщення вчителя трудового навчання, відповідно до якого ОСОБА_1 дозволено читати уроки креслення у 8 і 9 класах, уроки малювання в 5, 6, 7 класах, уроки трудового навчання у 5, 6, 7, 8, 9 класах та виконувати обов`язки завідуючого майстернею; наказом №53 від 20.05.1992 р. директора Пасічнянської середньої школи про надання чергових відпусток;
Проте, відповідач в апеляційній скарзі вказує на те, що згідно наданих документів неможливо встановити, яка із займаних посад в період з 01.08.1990 по 14.08.1992 являлась основним місцем роботи позивача, а тому підстави для зарахування зазначеного періоду до спеціального стажу відсутні. 
Однак, апеляційний суд не приймає до уваги такі доводи відповідача, оскільки Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 21.02.2018 по справі №687/975/17 щодо аналогічних правовідносин, прийшов до висновку про те, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці чи інших офіційних документах.     Неточні записи у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займала особа у той чи інший період роботи на підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не можуть бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає право на призначення пільгової пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві. У свою чергу, недоліки ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не можуть бути підставою для позбавлення особи її права на соціальний захист.
Окрім того, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що згідно особових рахунків за 1991-1992 роки позивачу не нараховувалась заробітна плата як керівнику гуртка, оскільки зазначене підтверджується  відомостями про виплату заробітної плати вчителям Пасічнянської середньої школи, відповідно до яких ОСОБА_1 з вересня 1990 р. по травень 1991 р. отримував заробітну плату керівника гуртка, а з березня по червень 1991 року заробітну плату вчителя за прочитані години, а саме: березень - 35 уроків; квітень - 44 уроки; травень - 62 уроки; червень - 55 уроків, за липень-серпень 1991 р. ОСОБА_1 нараховані     відпускні кошти як педагогічному працівнику.
У той же час, з вересня 1991 року ОСОБА_1 продовжив роботу керівника гуртка на безоплатній основі, та працював в порядку суміщення професій (посад) вчителем, за що отримував заробітну плату, а саме: жовтень - 17 уроків; листопад - 78 уроків; грудень - 53 уроки; січень 1992 року - 61 урок (наказ від 23.09.1991 року №12 за роботу вчителем креслення, трудового навчання, малювання), за квітень-травень - 81 урок вчителя фізики та заміщення посади організатора продуктивної праці. ОСОБА_1 також значиться у зарплатних відомостях за лютий, березень та червень 1992 р.
Водночас, варто зауважити, що наказом №44-к по Старосинявському району від 14 серпня 1992 року ОСОБА_1 призначено на посаду вчителя інформатики з 15.08.1992 року, при цьому у зарплатній відомості по Пасічнянській середній школі за вересень 1992 року у графі «педстаж» зазначено « 2 роки».
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стаж роботи ОСОБА_1 за період з 01.09.1990 р. по 14.08.1992 року в Пасічнянській середній школі Старосинявського району Хмельницької області підтверджений належними доказами, а тому позивачу слід зарахувати період     з 01.09.1990     по 14.08.1992  до педагогічного стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років як працівнику освіти згідно з п. е ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

За даних обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий	 	 	Кузьмишин В.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сушко О.О.    Боровицький О. А.