УХВАЛА

10 серпня 2021 року 
м. Київ
справа № 460/6207/20
адміністративне провадження № К/9901/22556/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Васильєвої І.А.,
суддів: Пасічник С.С.,  Юрченко В.П., 
перевіривши матеріали касаційної скарги Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2021 у справі №460/6207/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування рішень,

УСТАНОВИВ:
22.06.2021 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2021 у справі №460/6207/20 (згідно з трек-номером поштового відправлення надіслано 16.06.2021).
Ухвалою Верховного Суду від 12.07.2021 касаційну скаргу залишено без руху, зобов`язано скаржника усунути недоліки касаційної скарги шляхом надання обґрунтованого клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням інших поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження, надання платіжного доручення про сплату судового збору за подання касаційної скарги, належного викладення підстав касаційного оскарження, передбачених статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Для усунення зазначених недоліків скаржнику встановлено десятиденний строк з дня отримання копії ухвали про залишення касаційної скарги без руху. У межах встановленого судом строку скаржник надіслав клопотання про усунення недоліків касаційної скарги.
Податковим органом щодо строків звернення до суду зазначено, повний текст постанови суду апеляційної інстанції було отримано 14.05.2021, до відповідального за супроводження справи працівника такий документ надійшов 17.05.2021.
Верховний Суд зауважує, що дотримання внутрішньої процедури передачі вхідної кореспонденції не може підміняти собою дотримання строків на касаційне оскарження, встановлених нормами КАС України. Відповідачем у справі є Головне управління ДПС у Рівненській області, а не посадова особа контролюючого органу, відповідальна за супроводження в судах даної справи. Відтак, клопотання скаржника про поновлення строку є необґрунтованим.
Щодо підстав касаційного оскарження, контролюючим органом вказано пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, зазначено про неправильне застосування судами пунктів 44.1, 44.6, 44.7 статті 44, статті 85 Податкового кодексу України, невраховано висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 05.05.2020 у справі №826/678/16.
Верховний Суд зауважує, що скаржником не обґрунтовано, у чому полягає неправильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не наведено висновки судів у справі №460/6207/20, які суперечать висновкам Верховного Суду, не доведено подібність правовідносин у справах, у яких викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга.
Таким чином, контролюючим органом не усунуто недоліки касаційної скарги, встановлені ухвалою Верховного Суду від 12.07.2021 у даній справі.
Стосовно надання платіжного доручення про сплату судового збору, податковим органом зазначено, що наразі існує об`єктивна неможливість сплати судового збору, зумовлена відсутністю коштів.
Верховний Суд зауважує, що частиною 1 статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Разом з тим, положення наведеної статті процесуального закону надає суду певні можливості для зменшення тягаря судових витрат за своїм розсудом у кожній конкретній ситуації, тоді як Закон України «Про судовий збір» у певних категоріях справ/певної категорії населення безальтернативно звільняє від обов`язку сплачувати судовий збір, серед яких органи доходів і зборів відсутні (стаття 5 цього Закону).
Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими.
Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 «Інші поточні видатки», розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом. Після прийняття Закону про Державний бюджет України на поточний бюджетний період до затвердження в установлений законодавством термін бюджетного розпису на поточний рік в обов`язковому порядку складається тимчасовий розпис бюджету на відповідний період. Бюджетні установи складають на цей період тимчасові індивідуальні кошториси (з довідками про зміни до них у разі їх внесення).
У пункті 45 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228, зазначено, що під час складання на наступний рік розписів відповідних бюджетів, кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету та планів спеціального фонду, планів використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів) і помісячних планів використання бюджетних коштів враховуються обсяги здійснених видатків і наданих кредитів з бюджету згідно з тимчасовими розписами відповідних бюджетів та тимчасовими кошторисами, тимчасовими планами використання бюджетних коштів і тимчасовими помісячними планами використання бюджетних коштів.
З урахуванням наведеного та приймаючи до уваги, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, суд вважає, що обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору тощо, не є поважною причиною при вирішенні питання про поновлення чи продовження строку, встановленого законом або судом.
Головним управлінням ДПС у Рівненській області не надано доказів, що на цей час вживаються всі можливі заходи для отримання достатнього фінансування. Крім того, скаржник не зазначає, коли саме він буде в змозі сплатити судовий збір за подання касаційної скарги.
Відповідно до частини 2 статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Згідно положень пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Враховуючи викладене, та в зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху, касаційна скарга підлягає поверненню.
Керуючись статтями 169, 329, 330, 332, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2021 у справі №460/6207/20 повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не може бути оскаржена.

Судді 	 І.А. Васильєва  	
          	 С.С. Пасічник   В.П. Юрченко